MEGSZÓLALOK
M.M.M. MŰVÉSZETI MAGAZIN
2022. 09. hó – tizenkettedik évfolyam, kilencedik szám
Kulturális és szórakoztató folyóirat
Független, és ingyenes havi lap
Alapítva: 2011 - ben , elvi síkon
Szerkesztő: Nagy Vendel magánzó, laptulajdonos
NYIBA, KÖLTŐK IMÁI DÍJAS ÍRÓ, KÖLTŐ (2017)
ARANY BOT KÜLÖNDÍJAS (2018)
1.Évfolyam: 2011. Alkalmi megjelenések
2.Évfolyam: 2012. (1-tól a 6. számig)
3.Évfolyam: 2013. (1-től a 17. számig)
4.Évfolyam: 2014. (1-től a 24. számig)
5.Évfolyam: 2015. (1-től a 12. számig)
6.Évfolyam: 2016. (1-től a 12. számig)
7.Évfolyam: 2017. (1-től a 12. számig)
8.Évfolyam: 2018. (1-től a 12. számig)
9.Évfolyam: 2019. (1-től a 12. számig)
10.Évfolyam: 2020. (1-től a 12. számig)
11.Évfolyam: 2021. (1-től a 12. számig)
12.Évfolyam: 2022. szeptember
*
Az újság elérhetősége: nagy.vendi54@gmail.com
A Magazin kérhető saját e-mail címre is.
Fekete – fehér, és színes változatban is megtalálható a Facebookon és a blogoldalakon.
Magazinunk vakok számára is olvasható beszélő programmal, akadálymentes változatban.
A hangos versek meghallgathatók a YouTube oldalon.
A Magazin közvetlen linkje: http://megszolalok.blogspot.hu
*
A Magazin megtalálható a MEK és az EPA oldalain az Országos Széchenyi Könyvtár gondozásában a következő linken:
https://mek.oszk.hu/kereses.mhtml?dc_creator=nagy+vendel&dc_title=&dc_subject=&sort=rk_szerzo%2Crk_uniform&id=&Image3.x=0&Image3.y=0
*
Figyelem!
2018. júniustól egy új linken is elérhető a Magazin, azonos, változatlan tartalommal
de megújult külsővel amelynek a linkje: http://www.muveszetimagazin.blogspot.com
*
Nagy Vendel eddig megjelent E- könyvei a MEK oldalán kereshetők.
A verses kötetek szintén elérhetők pl.: www.mek.oszk./13500/13542
A Magazin versei rádióban is rendszeresen hallhatók:
Radio Mozaik Sydney – Ausztralia
*
Szerkesztőség: M.M.M. Nagy Vendel
7100. Szekszárd, József Attila utca 3.
Telefon: 06/30-550-5106
Facebookon: nagyvendel - Skype-on: nagy.vendi54
*****************************
MOTTÓ: TÖREDÉKEKBŐL ÁLL ÖSSZE AZ ÉLET EGÉSZE
*************************************************
1. LECTORI
SALUTEM! ÜDVÖZLET AZ OLVASÓNAK!
A szokás nagy úr. Ha minden rendes évben becsengetnek, a
diákoknak a padban, a tanároknak a katedrán van a helye,
nem pedig sztrájkolniuk kell, az mások
dolga. A meg nem sütött kenyeret, és a ki nem mondott szót nehéz
megemészteni. Beköszöntött
az ősz, maga után hagyva a forróságot, és az aszályt, és beindult a
betakarítás, a szüret, mindenből kevés termett, de beosztással
talán elég lesz, legalább inni tudjunk valamit, búfelejtő gyanánt. Csak
vigyázni kell a mustgázra.
Nagy Vendel |
Háború
van a nagyvilágban, működő atomerőművet lőni pedig diszkrét elmebajra vall,
körbe lőni pedig zsarolás. Valaki eltalálja majd egyszer, csak
amúgy virtusból, na akkor nekünk lőttek. Gondoljunk csak Csernobilire.
Reméljük, hogy az emberek fejében megérlelődnek a gondolatok, egyebet nem mondhatok.
A szerkesztő
Reméljük, hogy az emberek fejében megérlelődnek a gondolatok, egyebet nem mondhatok.
A szerkesztő
*************************************************
SZEMEZGETÉS A
TARTALOMBÓL
1. LECTORI SALUTEM, ÜDVÖZLET AZ OLVASÓNAK
2. VERSEK A NAGYVILÁGBÓL, KORTÁRSAINK ÍRTÁK
SZILÁGYI ANITA, KRÁLIK- MÓRICZ JUDIT, KERESZTES ISTVÁNNÉ MARIKA,
ENGEL CSABA (ERDÉLY),MÁRKUS KATALIN, ÁBRAHÁMNÉ ÁGNES,
PERESZLÉNYI ZOLTÁN, TÓTH LÁSZLÓNÉ RITA
3. MESÉK VILÁGA
DUFEK MÁRIA (SZLOVÁKIA) :ÁTVÁLTOZÁS
.....
KELEMEN GYÖRGYNÉ EDIT : KRISTÁLYMEGJELENT LEGÚJABB HANGOS MESÉM: AZ UNATKOZÓ VÍZCSEPP
4. ÖNSEGÍTŐ KÖNYV
ÖRÖM AZ ÜRÖMBEN, ENYHÍTSÜK KÖZÖSEN SÉRELMEINKET
ÍRTA, ÁRVAY MÁRIA V. RÉSZ
5. NOVELLÁK VI. RÉSZ
KURUCZ ÁRPÁD: GINA ÉS ÖCSI
6. VÁLOGATÁS VERSEIMBŐL
KÁLMÁN ÁGNES : JÁTSZANAK A LEVELEK
7. ANGYALI TALÁLKOZÁSOK
VÉGHELYI PÉTERNÉ: EGY ANYA AZ ÚTPADKÁN JÁR
8. HAZAI TÁJAKRÓL...
SZEGZÁRDI NAGY VENDEL IRODALMI MÜINTÉZETÉBŐL
HANGOS, VAKOS VERSEIT ELŐADJA A SZERZŐ
MÁSSÁGOM - HÉTKÖZNAPI CSODA - AZ EST
9. TÚL AZ ÓPERENCIÁN
AUSZTRÁLIA KORAI TÖRTÉNELME, CSEVEGŐ STÍLUSBAN
KOLOZSI ERZSÉBET AUSZTRÁLIA
TÓTÁGAS PODCAST VIII RÉSZ
EGY AMERIKAI RIPORT, AHOL CSIBIT KÉRDEZIK
10. BEMUTATJUK - VERSVÁLOGATÁS
SZŐCS ÉVA (ERDÉLY): LÁSD MEG A CSODÁT
.....
VERSVÁLOGATÁSPESA ANNA MÁRIA: VILÁGÍTÓ TORONY
.....
A SZATÍRA ÉLES FEGYVERÉVELTÓTH LÁSZLÓNÉ RITA: EREDETI
11. ÉLETTÖRTÉNETEIMBŐL
VÉGHELYI JÓZSEF: BEVALLOM
12. EMLÉKKÉPEK A MÚLTBÓL
MÁRKUS KATALIN: TOLLPIHÉK
13. NOVELLA
GRUBER MIKLÓS: GYEREKKORI EMLÉK
14. JÉZUS TANÍTÁSAI
A HEGYI BESZÉDRŐL - SZELLEMI MAGYARÁZAT ÁLTAL
ÍRTA POÓR EDIT XII. RÉSZ
15. VERSRŐL VERSRE - KORTÁRSAINKTÓL
KOVÁCS TIBOR, KELEMEN GYÖRGYNÉ EDIT, CSOMOR HENRIETT
ENGEL CSABA (ERDÉLY), KRIVÁK - MÓRICZ JUDIT, SZILÁGYI ANITA
16. HALLGASSUK EGYÜTT... Dr. KOVÁTS GYULA ZENEI ROVATA
NÉGY ÉVSZAK, RAPSZÓDIA, NYITÁNY
17. A KENYÉR ÜNNEPÉN
KOVÁCS JOSEF KOPEK (ERDÉLY): KENYÉRSZENTELÉS
18. GLOSSZA
CSOMOR HENRIETT: KENYÉRÜNNEP ÁRNYOLDALAI
19. TERMÉSZETGYÓGYÁSZAT - SOPONYAI MIHÁLY ROVATA
NYÁRI HŰSÍTŐ GYÓGYTEÁK
20. SZERKESZTŐI ÜZENETEK
*************************************************
2. VERSEK A
NAGYVILÁGBÓL - KORTÁRSAINK ÍRTÁK
SZILÁGYI ANITA: Repcemező
Virágzó repcemező
Látványa oly felemelő,
Színpompás, sárga végtelenVégeérhetetlen tenger szemeimben,
Virágairól méhek nektárt gyűjtenek,
Bibéjén szorgalmasan zümmögnek,
Szirmain katicák körkörösen keringnek,
Repcéről repcére ügyesen lebbenek,
Fürge lépésekkel szökkenek a mezőn,
Két karom széttárva forgolódok lágy szellőn,
Úgy érzem, lebegek, pihesúlyú lett testem,
Ezernyi repcevirág körbe ölel engem,
Szállok, mint a pillangó, virágról virágra,
Mosolyom szivárványt fest a világra,
Repcéken reppenek önfeledten
Át a citromszínű virágtengeren,
Fűszeres illatfelhőből nagyokat lélegzem,
Erről a varázshelyről nem szabad kilépnem,
Tavaszi napfürdőben lubickolok,
Repcemezőn hajlékonyan balettozok.
*
SZILÁGYI ANITA: Fehér vitorla
Csendesen
csobogó a Balaton hulláma,
Partot
pásztázza egy fehér vitorla,
Szíve hölgyét
keresi talán,
Kivel
ringatózna vízfelszín lágy fodrán,
Mólóhoz közel
vadkacsapár úszkál,
Fent a légen
sirály köröz, kecsesen szálldogál,
Gácsérpár
kedvesen lebeg egymás mellett,
Látszik finom
mozgásukról, él bennük szeretet,
Badacsony
hegyláncai északról hívogatnak,
Csúcsai csaknem
a horizontig nyúlnak,
Vízfelszínről
friss párát lenget a szellő,
Látvány
elvarázsol, a táj kristálytisztán kéklő,
Békésen libegő
vitorlást keresi szemem,
Régmúlt idők
szép szerelmét felidézem,
Újra boldog
vagyok rövid pillanatra,
Vagy csak a
végtelen azúrtenger hatására,
Határtalan,
felhőtlen, türkiz ég,
Minden olyan
derűs, nincs szürkeség,
Lassan sétálok
végig a mólónál,
Zajos lelkem
csitulva hintázik a zátonynál.
.........................................
KRÁLIK - MÓRICZ JUDIT: Amit hoz az idő….
Megszületsz, s ha szerencsés vagy
Istentől egy alig hibás testet kapsz.
Vigyázz rá, védd, óvd. s ápold!
Csupán sokkal később jössz rámekkora ajándékot kaptál :
Éled az életedet, mint ha ez
lenne a legtermészetesebb.
S jön az IDŐ….
AZ A KEGYETLEN….
ROHAN.VÁGTAT AZ IDŐ
MÚLNAK AZ ÉVTIZEDEK…
s a testben kódolt hibák
betegségek, kórságok,
nagyobb lehetőségeket kapnak
mint szeretnénk.
S ahogy idősödünk egyre nagyobb
bajokkal kell megbirkóznunk.
Nagyon nehéz ezt megértenünk
s ELFOGADNUNK.
S akit igazán szeret Isten
az kapja a legnagyobb ajándékot ,
Az épp lelket. mely nem csak
tudomásul veszi,
de fejet is hajt azért a
csodáért. amit idáig megélhetett.
2021.08.28.
*
KRÁLIK - MÓRICZ
JUDIT: Mit
akarsz ember ?
Mit akarsz ember
?
Nem kell mondanod.
úgy
is tudom.
Ki
akarsz tűnni a szürke tömegből.
Na de annak ára van,
s nem is csekély.
Dolgozik
az EGO-d
egy kis
narcisztikus hajlammal.
Meg
akarod magadat mutatni
azt
szeretnéd ha sokan ismejenek meg.
Megteszel
mindent, hogy ismertté válj.
Sok esetben bármi áron!
Mit akarsz ember
?
Tudom
híressé válni.
hogy
a neved közszájon forogjon.
Arcodat
is ismerjék.
S követőd
akadjon
lehetőleg minél
több.
Megmaradni úgy hogy
nevedet az
utókor is emlegesse.
Na de annak ára van!
S az nem
csekély .
Lehet, hogy a
lelkedet is odaadod!
De a lelkedet csupán
egyszer adhatod el!
2022.06.09.
......................................
Keresztes
Istvánné Marika:
Anya
játsz velem!
Oly
Kedves
Játszani
Együtt veled
Langyos
melegben
Rét
Mező
Színes
Jó levegőn
Játszunk szól
ének
Dal
Tavasz
Itt újra
Viruljunk
Mosolyt
kedvünkre
Fújd
Pitypang
Virágát
Repítse szél
Szállj tova
pihe
Kis
Tollpihe
Üdvözöl
Tollal írtam
Kedves versem
Kis
Madár
Ágra száll
Tavaszt Barka
Köszönt új
virág
Egy
Ágon
Sok selymes
Bársony golyók
Ragyognak
fényben
Egy
Bokor
Aranyeső
Nap szerető
Könnyei ágán
Úgy
Hulljon
Aranyeső
Mindenkire
Szeretetünkkel
Szép
Ének
Esőben
Járjad élet
Szép tánc
tanítsad
Meg
Szebb
Lépések
Napról napra
Fordulj tanulva
Jót
Adjad
Neveljed
Gyermekeket
Szép élet
virágzás
Légy
Boldog
Mindig tedd
Mit szív kíván
Öröm boldogság
Jót
Téve
Nevel
Szülő felnőtt
Viruló világ
Pápa,
2021.03.30 - Apeva versem.
.........................................
ENGEL CSABA (ERDÉLY): Imádkozom
Imádkozok érted,
épségedért,
Imádkozok érted,
lelkedért,
Imádkozok,
hogy boldog légy,
Ölelj át s el ne engedjél.
Imádkozok áldott két kezedért,
Jóságos szívedért,
otthonunkért,
Hogy a szeretet lángja
ki ne aludjék,
Közös álmainkért,
Hitünkért.
Imádkozok,
csendben mondom el,
És ha úgy tűnik,
hogy elnyelte a csend,
Én akkor is imádkozom érted,
S ha megőrülök,
akkor is kitartok melletted.
2022.08.20
*
Te, csak
ünnepelj!
Felhőtlen az ég
melletted szerelmem,
Szép vagy
kedvesem, életem gyöngyszeme,
Egy új
kezdethez illően megfelelsz,
Ez a legszebb
nap amelyet ünnepelsz.
Szívemet lángra
gyújtja tekinteted,
Bájos arcod
vállamon pihenteted,
Miközben
bizsergés járja át a testem,
Lágy érintésed
forró csókod érzem.
Én,
virágszirmokkal fedlek s te ünnepelj
Csodállak téged
s hagyom, hogy átölelj,
Halk
szavaim, jó kívánságom éltessen,
Sok, sok boldog
születésnapot szerelmem!
2022.08.23
*
Vezess utadon
tovább
Egyre közelebb
hozzád,
Vonz a lélek a
vágy,
Kérlek lelkemre
vigyázz,
Vedd el szívem
bánatát.
Egyre közelebb
hozzád,
Érzem, hogy
mennyire vársz,
És a végtelen
boldogság,
Ó csillagom
ragyogjál.
Egyre közelebb
hozzád,
Követlek
lépteid nyomán,
Én mindig
felnéztem rád,
Ölelj át
pirkadat után.
Egyre közelebb
hozzád,
Lelkem csak
téged imád,
Vezess utadon
tovább,
Egyre közelebb
hozzád.
2022.08.14
...............................
MÁRKUS KATALIN: Elmennek a fecskék
Kisasszony napja közeledik,
fecskéink ezt ösztönösen érzik,
ilyentájt indulnak hosszú útra,
hogy majd visszatérjenek tavaszra.
Reggelente röpgyűlés a villanydróton,
bábeli hangzavar, csak fülem el ne duguljon!
Mégis szeretettel nézem őket,őket, a számolatlan fecskéinket.
Megszámolni a sokaságot lehetetlen,
megtréfálnak ők bizony rendesen,
húsz fészekből dupla kelés,
elrepülnek, mire végeznék.
Pillanat alatt fejem felett köröznek,
jaj az erre repülő legyeknek!
Lassan vége a meleg nyárnak,
de szúnyogot, legyet nem láttam,
hála a sok kicsi fecskének,
kik eleségnek összeszedték őket.
Az első költésűek előbb indulnak,
a második eresztés még egy kicsit marad,
a gyengéket bevárják, hogy erősödjenek,
de sajnos üres már a fele fészek.
Szeptember közepére egy sem marad,
Istenem kérlek, védd meg madárkáimat!
Elhagyott fészkek köré pók szövi hálóját,
tavaszig nem zavarja, sem ember, sem madár.
Üres az udvar, a csend már-már fáj,
de lelkemet vidítja a cinegemadár,
még a lombos fákon elbújva énekel,
hosszú lesz a tél, kérlek, ne feledjél el!
............................
Ábrahámné Ági: ...vajon...
Találkoztam az iszonyattal, amint tégláit rakja.Ha felépül a fal, eljő-e még a gondolat napja?
Gyötrelmeim során kínál-e betűt berozsdált agyam?
Szeretetemet őrízve szó nélkül meghúzom magam.
Formálnék majdan mondatot mint első szavát a gyermek?
A borzalmak falán áttörve mért születnének percek?
Átirat 2021. Április
" Az új élet mire való?
Úgyis beléd szakad a szó.
..............................................
Pereszlényi
Zoltán: Ó mi lesz veled
akkor Drága Hazám...
Testvéreim
távol innen, de én már Baranya kis szegletében,
világtól elzárt
kis „kertjében”, láttam meg a napvilágot.
Tüdőm megtelt
az első levegővel és a hangom betöltötte a mároki házunk
kis szobáját,
mosolyt és boldogságot rajzolt szülőim és bábám arcára.
Gyermekként
cseperedve, sok csínyt elkövetve,
felfedeztük
Márok kincseit, nem is gondoltunk arra,
hogy máshol
lehet szebb... óh én kis ártatlan balga.
A klottgatyás
barátság, az adott szó súlya
többet ért
nekünk, mint ezer hektár tenger sója.
A mai napig is
elevenen él elmémben, a templomkerti bújócska,
a strand,
melyet mi úgy hívtunk Lukher és a Tankcsapda.
Ringó aranyló
búzaföld illatát, kukoricást, Nagyrét bájos völgyeit,
még a múló idő
sem tudja törölni, gyönyörű emlékeim.
Mikor ifjú
koromban kinyílt az elmém
apám mesélt
nekem, ami egy cseppet sem volt élmény.
El kellett
hagynia drága szülőföldjét,
mert magyarnak
tanította anyja,
elméjét és
nyelvét.
Mily sokszor
mondta – meglátod fiam,
vissza térünk
oda, hol őseink nyugodva,
domborulnak
felvidéken, ott a távolban.
Már akkor
tudtam, hogy ez csak önámítás,
marad az álom
és semmi más.
Tette a dolgát
keresve az emberek barátsását.
Felismerte a
mároki nemzetiségek kulturális értékét,
egybekovácsolva
hangjuk szépségét.
Meg is lett a
dal - ára, Aranykoszorús Dalárda.
Betyár világ
érkezett vagy negyven évre,
bennünket
félelemre, az eget vörösre festette .
- Ne
gondolkodj, mondták, majd mi gondolkodunk helyetted,
- te csak
robotolj és add ide a tejfelt.
Szülőimnek
reggeltől estig kemény volt a munka,
négyen voltunk
testvérek, mégis jutott hely az iskola padba.
- Tanuljatok,
mondták amennyit csak tudtok,
a felsőbb
iskolákban, majd kiokosodtok.
Apám távol a
családtól, aratta a kenyérnek valót,
az otthon
maradottak félelemmel vágták fel a cipót.
Nem felejtem
soha, anyám mesélte rég,
kiosztott
robotban együtt kapáltuk még
a mároki
Nagyréten ragyogó holdfényénél.
Nyolcadik
hónapja hordott a szíve alatt,
mire felkelt a
nap, elvégezte a munkát ezalatt.
Fáradtan, de
büszkén nézett a halványuló csillagos égre,
lassan jött a
felkelő nap, tudta jól, hogy mi lesz a munkabére.
Szívében és
lelkében az erő legyőzött mindent,
megsimogatta a
pocakját és továbbment.
Nem is látott
és már szeretett, kincs voltam az Ő szemében,
amit soha nem
feledett.
A munka után a
hajnali napfény, megcsillant a harmaton,
volt közötte jó
néhány, ami ragyogóbban csillogott.
Könnycsepp vagy
veríték, mit számít az ma már,
Ha csak rá
gondolok a szívem még mindig úgy kalapál.
Szülőim
szívében, soha nem volt harag, sem viszály,
mert mondták -
Ó mi lesz veled akkor Drága Hazám?
Életük végéig
tették a dolgukat, jót cselekedve,
mondták –
egyszer számon kérik azt, munkádat nem feledve.
Nem álltak ők
sorba a dicsőségért soha,
a jövő ítélte
munkájukat posztumuszra.
*
Pereszlényi
Zoltán: Dédapám,
Nagyapám, Apám,
Mi lenne, ha
egy reggel úgy ébrednél fel, mint sok más ember,
hangos szóval
mondanád, ma olyat teszek, amit nem felejtenek el.
Tedd meg egy
reggelen, hogy időben elzárod a vízcsapot,
és lekapcsolod
a lámpát, mikor már látod a felkelő napot.
Ez csak ez első
lépés, hogy kezd jól érezni magad,
azután jön majd
a többi, ami a génjeidben rejtve van.
Talentumot
használd, hogy öröme legyen e nagyvilágnak,
taníts meg
másokat is, miként lesz virága a fának.
Vagy talán
akkor érzed jól magad, ha pusztulni látod e világot?
Haszontalan
- felzabálnád az ősi álmot.
Akkor te nem
vagy való erre a világra,
nem hullhat
korom a virágra.
Itt emberek
élnek, nem holmi férgek,
akik ha kell,
ott is esznek ahol kijön belőlük a végzet.
Te is, csak egy
része vagy e teremtett világnak
nem hagysz
belőle semmit az unokádnak?
A végtelen idő
múlásában az a kis idő, amíg itt élsz,
nem jogosít fel
arra, hogy haszontalan dolgokat tégy.
Mindennek a
része vagy, de semmi nem a tiéd,
csak
kölcsönkaptad, gondosan használd, amíg élsz.
Ó ti álszent
mindenki, véget nem érő parttalan szócséplők,
összegyűltök,
hogy mentsük meg a világot,
közben ti
égetitek el az utolsó lángot.
Mérgezed az
ételt, a vizet, mert ezért a sok balga nép fizet.
Elhiteted
velük, hogy te élen jársz a sorban,
leplezett
alázattal mondod, csak holnap is gyere be a boltba.
Te is tudod
ocsúnak is kevés amit kínálsz,
közben a
föléből dőzsölsz és azt hiszed mindenki fölött állsz.
Lesz majd
sírás, rívás, fogcsikorgatás, ha eljön az utolsó óra,
mert ugye te
most azt hiszed, felültél a vágtázó lóra.
Kihull alólad a
pej nemsokára, mert mérgezted a zabot,
amit a Teremtő
neked is ingyen adott.
Ha megbecsülted
volna a természet ajándékát,
most nem
kellene törnöd a fejed, hogy másokat hogy vágj át!
Most,
verítékkel teli összegyűrt párnádon
visszatérő álmaidban
unokáid gyermekeit látod,
kik könnyes
szemmel szórják rád az átkot.
Ezt hagytátok
örökül! Mondják. Már a Nap sem tündököl!
Víz helyett
lápos mocsár, zöld helyett kiégett minden és kopár!
Dédapám Te
eszelős, ezért Te vagy a felelős!
Ti még vissza
tudtátok volna fordítani,
csak
többeteknek kellett volna ordítani.
Hangosan mit a
mennydörgés ereje,
hogy a mi
életünknek is legyen veleje.
Dédapám,
nagyapám, apám,
miért nem
figyeltetek jobban ránk!
Miért nem
tanítottátok meg mindenkinek,
hogy ne
mérgezzék meg a vizet!
Hiszen Ti már
láttátok és tudtátok,
hogy a jövőnek
milyen hagyatékot szántok!
Vége az éjnek,
végre itt a reggel!
Ugyan
verítékkel teli a párnám,
de ma, egy új
nap vár rám.
De jó, hogy
csak álom volt,
vagy mégis
valóságra ébredtem,
hát igen
sajnos, nem sokat tévedtem.
Azért még
mosolyogva tekint rám a lenyugvó hold,
Ő már tudja,
hogy megteszem, talán még nem késő,
hiszen ezt kéri
tőlem a természet és a Teremtő.
A felkelő Nap
első sugara megérinti arcom,
a kertből ezer
madár csicsergését hallom.
Mily
gyönyörűség látni, ahogy a lágy fuvallat,
megmozdítja a
fák leveleit és az ágakat.
Ígéretem nem
szegem, csatlakozz Te is, hogy kimondhasd,
gyermekeim,
unokáim, dédunokáim,
nem gyötörnek
már többet kínzó álmaim.
2000.08.14.
.................................................
TÓTH LÁSZLÓNÉ RITA: Kinek hiszel?
Vaj'h számít-e egy sokadig senki véleménye,
ki azt se
tudja, hogy mi fán terem az emberség,
ki lelketlenül rúg bele minden ellenfélbe,
mert az hiszi, hogy csupán nála van a bölcsesség?
Nem, egy percig se hidd, hogy az valaha is számít,
higgy csak annak, aki téged ismer, szeret, tisztel,
ha korhol is, a javadat akarja, nem ámít,
az ilyen igaz kincs, jól teszed, ha neki hiszel.
ki lelketlenül rúg bele minden ellenfélbe,
mert az hiszi, hogy csupán nála van a bölcsesség?
Nem, egy percig se hidd, hogy az valaha is számít,
higgy csak annak, aki téged ismer, szeret, tisztel,
ha korhol is, a javadat akarja, nem ámít,
az ilyen igaz kincs, jól teszed, ha neki hiszel.
*************************************************
3. MESÉK VILÁGA
DUFEK
MÁRIA (SZLOVÁKIA): Átváltozás
Mária álmélkodva lépett be a kovácsoltvas kapun. Soha meg ilyen szép, de
elvadult kertet nem látott. Bár körülményei arra kényszerítették, hogy hófehér kezeit besározza, szívesen végezte ezt a munkát, mert szemei előtt már most kirajzolódott a kert jövőbeli képe.
Legelőször némi utat kellett törnie
magának a kastély felé,
nem is érti, a tulajdonosai
miképp jártak haza. Ah, hiszen ez Tündérország, itt mindenki szárnyal, szögezte le magában.
Nem is tudta, mivel kezdje a munkáját. Végül a sok
lelógó borostyán és egykor a falra dróton vezetett rózsa között megtalálta a szerszámos kamra bejáratát. A fűben virító hagymások és ibolyák utaltak arra, hogy szebb időket is látott már ez a kert. A munka napokig tartott Máriának. Tényleg csak aludni járt haza. Mindennap újabb
meglepetést érte. Látta ő az embermagasságú gazok fölött magasodó trombitafolyondárt, de lassan jutott odáig a gazok eltávolításában, hogy a pergola alatt lévő hintapadot is meglássa. És nini, itt van egy hátsó
bejárata is a kastélynak. Amúgy a kastély kertje madárdaltól volt
hangos, naponta hallható volt a közeli emberek lakta város harangjainak
gyakori zúgása. Istenfélő emberek éltek arra Egy napon még siratódalokat
is hallott egy közeli temetőből, bár az emberek igazából nem halnak meg.
Inkább búcsú náluk a temetés, mert a emberek még magasztosabb testet
vesznek fel halálukkor, és itt a földi világban csak testük földi
változatát hagyják. A testet fekete lovak szállították lakozott fekete
hintóban végső nyughelyére, míg a felszálló dalok a frissen
feltámadottat kísérték az égbe. Mária sokallta is a hosszas
búcsúzkodást, hiszen a idő könnyen elszalad, és az egymást szeretők
hamar egymásra találnak. Munka közben a körte és meggyfák alatt egy
rózsával erősen befutott képződményt is talált. Nem tudta mi az, de
hosszas metszés után rájött, egy Mária barlangot takar . A sűrű
növényzet között végül a tűzrakó helyet és a lugast is megtalálta. A
lugas alatt egy régi villanyos fűnyíró is várta, hátha egyszer valaki
újra kezébe veszi, és végig futhatja a kertet. Mária nem sajnálta, és az
azóta meglelt pincelejárat konnektorába dugva az aljzatot, bejáratta a
régi fűnyírót. Csoda, de működött. A kert gyönyörű lett a pár napos
gondozás után. Már kiszabadultak a régi virágágyások és némi gyomlálás
után régi pompájukban tündököltek. Az üvegajtós hátsó bejárathoz vezető
út újra meglepetéssel szolgált, nem kövek voltak itt lerakva, hanem
címeres téglák, amiket a tündértulajdonos az emberek világából szerzett.
Minden régi volt itt, de értékes is, a múltat a jövő karjában hordozó. .
A kastély tulajdonosa nem mutatkozott előtte. Amikor jött reggel a kapu
mindig nyitva várta, és este ugyanott ment ki. A napi fizettsége
tündérvalutában várta őt minden munkanap végeztével a kerti kis-asztalon.
Most a kíváncsiság rávitte, hogy orrát nyomja az üvegajtóhoz, és
meglesse a tulajdonost. Hirtelen az ajtó kinyílt és Mária előtt egy
gyönyörű hölgy állt.
- Gyere beljebb - invitálta. Dolgoztál eleget, pihenj meg, frissülj fel.
Mária ámuldozott. A szoba falát polcok sora takarta el ezernyi könyvvel,
és ahol szabad hely maradt volna, ott festmények lógtak. A vastag
szőnyeg elnyelte léptei zaját, az üvegajtó halkan becsukódott. A
süppedős fotel körbe ölelte Máriát. Tessék fenyőrügy szörp nyújtott
feléje egy poharat szívószállal Mária tündér nagyasszony. Mint kiderült
könyvkereskedő és hittanár. A fotel melletti kis asztalkán illatos,
levendulás kekszek hevertek. Fogyassz bátran - mondta Mária tündér
nagyasszony. És egy könyvet is nyomott a kezébe. Nemcsak a testnek van
szüksége felfrissülésre -olvass- tette hozzá. Mária kinyitotta a
könyvet, arra még emlékezett, hogy néhány sort olvasott, de végül
beszippantotta a könyv. Egy borostyán borította fal előtt állt, mely
gyenge nyomásra megnyílt. A borostyán egy régi ajtót takart. Az ajtón
túl teljesen más világ volt. A fal ezen oldalát nem fedte borostyán, a
kert gondozott volt és gyönyörű. Lenyírt fű, virágágyások, virágzó
bokrok és egy lépcső fogadta. A lépcső két oldalán teraszosan
kialakított virágágyások voltak illatozó nyári virágokkal. Mária lement
a lépcsőn és egy nyájas nénivel találta szembe magát, majd egy bácsi, a
párja is előkerült. Idős bölcs gyógyítók voltak Nemcsak a testet, de a
lelket is felüdíteni képesek. Lépd át bátran házunk küszöbét - hívta a
tündér mama Máriát beljebb egy nagyon szépen berendezett szobába. Öregek
vagyunk már, nem bírunk, kitakarítanál- kérdezte a tündér mama.
Szívesen- mondta Mária szétnézve a szobában, ahol el sem tudta képzelni,
ugyan mit kéne itt takarítani, de hozzáfogott. Megmosta az ablakokat,
letörölte a port, kirázta a terítőket és felporszívózott. A szoba már
szó szerint ragyogott. Miklós tündér papa szinte mindenhova követte és
régi történeteket mesélt. Aranyos öregek- gondolta Mária magában, de a
java még most jött. Tündér papa egy tündér étteremből tündérételt
rendelt. Juhtúrós tündérpuliszkát ettek gombapörkölttel egy nagyon finom
daragombócleves után. Tündér papa elmesélte gyermekkorát, mesélt az
unokáiról is, és szép lassan kiderült, tündér papa szülei nem gyógyítók,
hanem irodalomtanárok voltak, és egykor tündér papát is beszippantották
a könyvek. Azóta időnként meséket ír. Meglátod, te is fogsz írni- mondta
Miklós tündérpapa. És egy köteg kéziratot adott át Máriának. Vigyed el
az emberek világába - mondta. Mária jóllakottan rábólintott. Nagyon
szükségük van rá - tette még hozzá Miklós tündérpapa -hogy újra
higgyenek a mesékben. Mária hirtelen magához tért. Elaludtam a fotelben,
állapította meg magában. Újra a könyvkereskedő szobájában volt. Ideje
lesz menni- mondta, illetve mondta volna, ha lett volna kinek. Megint
csendesen a szokott módon távozott. Otthon egészen meglepődött, amikor
hátizsákjában egy csomó összegöngyölt üres lapot talált. Írj, a világnak
szüksége van a mesékre, és hogy újra higgyen. Hirtelen visszaemlékezett
tündér papára és anyóra. Írni kezdett, közben csodálkozott újonnan
szerzett képességén, és végül megszületett a Mese. Ekkor jött rá mekkora
ajándékot kapott, és hogy ezentúl a kertészből író lesz., Máriából pedig
Mária Terézia, ahogy azt Miklós tündérpapa mondta. Itt a mese vége, fuss
Tündérországba véle.
Valahol, távoli vidéken van egy kis falu hegyek között, megbújva. Két
tinédzser fiú szerelemre lobbant iskolatárs nőibe. A fiúk igen csak
szemeznek a lányokkal.
Sutácskán próbálnak udvarolni.
Faggyúz Gyuri, mi lenne, ha Évikének csokit adnék? – kérdezte Péter.
- Jó ötlet, én is meglepem Margitkát, talán akkor jobban figyel rám.
Mindig csak a barátnőkkel vannak, pedig észre vehetné már, egész órán őt
lesem. – mondta Gyuri.
- Egyszer már rám mosolygott – mondta Péter.
Az a csodás kék szem, az illatos hosszú haja. – sóhajtott Gyuri.
Az semmi! Margitka barna haja, hatalmas barna szeme, na az a valami.
A lányok nagyon is észrevették, hogy a fiúk epekednek értük. Tetszet is
nekik, hogy a fiúk titkon lesik őket. Meg is beszélték egymás közt.
- Mikor hívnak már el randira? – mondta Évi, Margitkának.
- Á hagyd el, gyáva kukacok, meg sem mernek minket szólítani.
- Bizony ez igaz. Tudod mit? Hívjuk randira mi őket.
- Gondolod, elmernek jönni?
Legyen kettős randi.
Jó ötlet, ketten már csak nem futamodnak meg?- nevettek a lányok.
Másnap a fiúk elé álltak és tanítás után randira hívták őket. Az iskola
mögötti kis erdő jó is lesz. Ott sétálnak és beszélgetnek, különben is
úgy ismerik az erdőt mint a tenyerüket. Izgatottan várták a tanítás végét.
A nap szépen sütött, a madarak énekeltek. A fák leveleit kedves szellő
simogatta, kis erdei állatok motoztak rejtve a bokroknál. A fiatalok nevetve, beszélgetve sétáltak. Néhány kezdő ügyetlen puszi, csók is lett. Fogták párjuk kezét és a szerelem lassan lángra kapott. Fiatal első szerelem, mely oly nagyon feledhetetlen. Észre sem vették, de egyre mélyebben jártak az erdőben.
Hirtelen Évike alatt mintha föld nyílt volna meg, egy rejtélyes
mélység nyílt alatta. Mivel Gyurika kezét fogta, magával rántotta a
mélybe.
Sikításra odarohant Petike és Margitka is. Hirtelen mintha valaki, vagy valami
berántotta volna őket, zuhantak ők is a mélységbe. Zuhantak egyre
lejjebb, majd az ijedségtől elájultak. Nem tudták milyen feneketlen sötét mély rántotta
le őket és menyit zuhantak lefelé. Mikor magukhoz tértek, az erdőben
voltak, minden ugyan olyan volt, de mégis más.
Felkeltek a földről és kíváncsian néztek körbe. Tapogatták magukat,
hol sérültek meg. Sehol semmi, szinte el sem hitték, ilyen nagy esést
megúsztak, úgy, hogy semmi bajuk sem lett. Még is, ez hogy lehetséges? Egy kis
törpe állt mellettük.
- Na, végre csak, hogy megjöttetek. Már ezer éve várok rátok, már azt
hittem, nem is jöttök. Végre itt vagytok! Nem azért, kicsit iparkodhattatok volna.
A törpén látszott már, nagyon öreg. Hosszú fehér haja és szakálla volt.
Görbe botjára támaszkodva nehezen lépett.
-- A bácsi várt minket? – néztek kérdően.
Hát persze, mondta az öreg varázsló, itt vártam, mert jöttök. Na de az
én türelmemnek is van határa! Már arra gondoltam, nem várok tovább,
elmegyek. Erre nem beestek? Pont most, mikor már haza akartam menni.
- mondta nagy felháborodva.
- Bocsánat és hová estünk be? Mert nem tudjuk, hol is vagyunk? – kérdezte
Gyurika.
- Te szent törpe, ide jönnek, és még azt sem tudják, hogy miért is. A
törpe sipkáját neki – háborodott fel a törpe. Mindent nekem kell
elmagyarázni, Szép kis megmentők vagytok.
Valamikor régen, nagyon- nagyon, rég kezdte a történetet a törpe. Egyik
varázslónk úgy gondolta az emberek túl korán halnak meg, akkor, mikor
már öregek és bölcsek, tapasztaltak. Milyen jó is lenne, ha soha többet nem lenne
halál és betegség. mindenki megbecsülné a másikat, nem volna irigység.
Az emberek nem lennének önzőek, nem háborúznának, lopnának egymástól,
milyen szép élet várna rájuk. Fogta hát és ezeket a rossz dolgokat és bezárta egy
kristályba. A kristályt elrejtette, úgy, hogy, senki ne találja meg, még ő sem. Ivott
a feledés italából. Viszont a szerelmet is, ezt a szép érzést is bezárta. Az öreg
óra azóta nem jár, az idő megállt, a nagy óra nem mutatja az időt a
város belsejében, a főtéren. Az idő múlik, de az évek nem. Így van az,
hogy ki gyermek volt, mindig is az maradt, az évek nem múlnak. Gyerekek azóta nem
születtek, a szerelmet az emberek nem ismerik, csak élnek egymás
mellett. Újra meg kell, hogy ismerjék a szerelmet és gyermekek szülessenek.
Az óra induljon meg és a gyerekek felnőjenek, az idősek a földanyával pihenjenek.
- De mi ezt, hogy tudjuk megvalósítani? Nem tudjuk, hol a kristály. –
mondta Gyurika.
- A ti szerelmetek az első és tiszta szerelem. Nem kell mást tennetek,
csak sétáljatok és a szerelem, mint egy vírus elterjed az emberek
között. Onnét tudjátok, hogy működik, hogy az öreg óra újra járni fog.
- Viszont akkor újra lesz háború, viszály, meg a többi, amit oly bölcsen
bezártatok – aggódott Margitka.
- Nem, nem lesz. A ti tiszta és kedves szerelmetek egymás iránt ezt
megakadályozza. Pont ezért vártunk olyan sokáig. –mondta a törpe.
A fiatalok elkezdtek sétálni, amerre jártak az egykedvű arcok
mosolygósak lettek. A színek szebbek lettek, a piros virág, rikító piros
lett, a madarak trillázva énekeltek. A gyerekek nőni kezdtek. Végre meglett az első
csók, az övék és másoké is és ez oly édes volt. Az első édes ölelés,
mikor a szív egyszerre dobban. Igen, a szerelem lángja lobbant és fénye a
kis városkát beragyogta. Az öreg óra először halkan, de kattant egyet. Majd lassan
még egyet. Aztán tik-tak még kissé bizonytalanul, végül egyre hangosabban, tik-tak járni
kezdett. Megszólalt a harangjáték, eltelt egy óra, az idő újra telik. A
rossz ki nem szabadult, az emberek tisztelték egymást és segítettek egymásnak.
Eljött az este, a fiatalok az illatos, puha fűben mély álomba
merültek. A párok egymás kezét fogták, egymáshoz boldogan bújtak, a
szívük egyszerre dobban, tik-tak, tik-tak. Mikor reggel felébredtek, otthon voltak.
Mesélték, milyen furát álmodtak. A furcsa csak az volt, mindannyian ugyan azt.
Nálunk a kristály szilánkjai szanaszét vannak. Minden emberben egy
darabka ott van. Viszont míg össze nem fognak, a kristály nem áll össze,
lesznek háborúk, viszályok, veszekedések.
Az unatkozó vízcsepp: https://youtu.be/qnx0iBTAbSI
Kedves Vendi
Kérlek szépen tedd be a magazinba. Az unatkozó vízcsepp. Felolvasó magam vagyok.
Előre is köszönöm szépen!
Szeretettel Edit
miképp jártak haza. Ah, hiszen ez Tündérország, itt mindenki szárnyal, szögezte le magában.
Nem is tudta, mivel kezdje a munkáját. Végül a sok
lelógó borostyán és egykor a falra dróton vezetett rózsa között megtalálta a szerszámos kamra bejáratát. A fűben virító hagymások és ibolyák utaltak arra, hogy szebb időket is látott már ez a kert. A munka napokig tartott Máriának. Tényleg csak aludni járt haza. Mindennap újabb
meglepetést érte. Látta ő az embermagasságú gazok fölött magasodó trombitafolyondárt, de lassan jutott odáig a gazok eltávolításában, hogy a pergola alatt lévő hintapadot is meglássa. És nini, itt van egy hátsó
bejárata is a kastélynak. Amúgy a kastély kertje madárdaltól volt
hangos, naponta hallható volt a közeli emberek lakta város harangjainak
gyakori zúgása. Istenfélő emberek éltek arra Egy napon még siratódalokat
is hallott egy közeli temetőből, bár az emberek igazából nem halnak meg.
Inkább búcsú náluk a temetés, mert a emberek még magasztosabb testet
vesznek fel halálukkor, és itt a földi világban csak testük földi
változatát hagyják. A testet fekete lovak szállították lakozott fekete
hintóban végső nyughelyére, míg a felszálló dalok a frissen
feltámadottat kísérték az égbe. Mária sokallta is a hosszas
búcsúzkodást, hiszen a idő könnyen elszalad, és az egymást szeretők
hamar egymásra találnak. Munka közben a körte és meggyfák alatt egy
rózsával erősen befutott képződményt is talált. Nem tudta mi az, de
hosszas metszés után rájött, egy Mária barlangot takar . A sűrű
növényzet között végül a tűzrakó helyet és a lugast is megtalálta. A
lugas alatt egy régi villanyos fűnyíró is várta, hátha egyszer valaki
újra kezébe veszi, és végig futhatja a kertet. Mária nem sajnálta, és az
azóta meglelt pincelejárat konnektorába dugva az aljzatot, bejáratta a
régi fűnyírót. Csoda, de működött. A kert gyönyörű lett a pár napos
gondozás után. Már kiszabadultak a régi virágágyások és némi gyomlálás
után régi pompájukban tündököltek. Az üvegajtós hátsó bejárathoz vezető
út újra meglepetéssel szolgált, nem kövek voltak itt lerakva, hanem
címeres téglák, amiket a tündértulajdonos az emberek világából szerzett.
Minden régi volt itt, de értékes is, a múltat a jövő karjában hordozó. .
A kastély tulajdonosa nem mutatkozott előtte. Amikor jött reggel a kapu
mindig nyitva várta, és este ugyanott ment ki. A napi fizettsége
tündérvalutában várta őt minden munkanap végeztével a kerti kis-asztalon.
Most a kíváncsiság rávitte, hogy orrát nyomja az üvegajtóhoz, és
meglesse a tulajdonost. Hirtelen az ajtó kinyílt és Mária előtt egy
gyönyörű hölgy állt.
- Gyere beljebb - invitálta. Dolgoztál eleget, pihenj meg, frissülj fel.
Mária ámuldozott. A szoba falát polcok sora takarta el ezernyi könyvvel,
és ahol szabad hely maradt volna, ott festmények lógtak. A vastag
szőnyeg elnyelte léptei zaját, az üvegajtó halkan becsukódott. A
süppedős fotel körbe ölelte Máriát. Tessék fenyőrügy szörp nyújtott
feléje egy poharat szívószállal Mária tündér nagyasszony. Mint kiderült
könyvkereskedő és hittanár. A fotel melletti kis asztalkán illatos,
levendulás kekszek hevertek. Fogyassz bátran - mondta Mária tündér
nagyasszony. És egy könyvet is nyomott a kezébe. Nemcsak a testnek van
szüksége felfrissülésre -olvass- tette hozzá. Mária kinyitotta a
könyvet, arra még emlékezett, hogy néhány sort olvasott, de végül
beszippantotta a könyv. Egy borostyán borította fal előtt állt, mely
gyenge nyomásra megnyílt. A borostyán egy régi ajtót takart. Az ajtón
túl teljesen más világ volt. A fal ezen oldalát nem fedte borostyán, a
kert gondozott volt és gyönyörű. Lenyírt fű, virágágyások, virágzó
bokrok és egy lépcső fogadta. A lépcső két oldalán teraszosan
kialakított virágágyások voltak illatozó nyári virágokkal. Mária lement
a lépcsőn és egy nyájas nénivel találta szembe magát, majd egy bácsi, a
párja is előkerült. Idős bölcs gyógyítók voltak Nemcsak a testet, de a
lelket is felüdíteni képesek. Lépd át bátran házunk küszöbét - hívta a
tündér mama Máriát beljebb egy nagyon szépen berendezett szobába. Öregek
vagyunk már, nem bírunk, kitakarítanál- kérdezte a tündér mama.
Szívesen- mondta Mária szétnézve a szobában, ahol el sem tudta képzelni,
ugyan mit kéne itt takarítani, de hozzáfogott. Megmosta az ablakokat,
letörölte a port, kirázta a terítőket és felporszívózott. A szoba már
szó szerint ragyogott. Miklós tündér papa szinte mindenhova követte és
régi történeteket mesélt. Aranyos öregek- gondolta Mária magában, de a
java még most jött. Tündér papa egy tündér étteremből tündérételt
rendelt. Juhtúrós tündérpuliszkát ettek gombapörkölttel egy nagyon finom
daragombócleves után. Tündér papa elmesélte gyermekkorát, mesélt az
unokáiról is, és szép lassan kiderült, tündér papa szülei nem gyógyítók,
hanem irodalomtanárok voltak, és egykor tündér papát is beszippantották
a könyvek. Azóta időnként meséket ír. Meglátod, te is fogsz írni- mondta
Miklós tündérpapa. És egy köteg kéziratot adott át Máriának. Vigyed el
az emberek világába - mondta. Mária jóllakottan rábólintott. Nagyon
szükségük van rá - tette még hozzá Miklós tündérpapa -hogy újra
higgyenek a mesékben. Mária hirtelen magához tért. Elaludtam a fotelben,
állapította meg magában. Újra a könyvkereskedő szobájában volt. Ideje
lesz menni- mondta, illetve mondta volna, ha lett volna kinek. Megint
csendesen a szokott módon távozott. Otthon egészen meglepődött, amikor
hátizsákjában egy csomó összegöngyölt üres lapot talált. Írj, a világnak
szüksége van a mesékre, és hogy újra higgyen. Hirtelen visszaemlékezett
tündér papára és anyóra. Írni kezdett, közben csodálkozott újonnan
szerzett képességén, és végül megszületett a Mese. Ekkor jött rá mekkora
ajándékot kapott, és hogy ezentúl a kertészből író lesz., Máriából pedig
Mária Terézia, ahogy azt Miklós tündérpapa mondta. Itt a mese vége, fuss
Tündérországba véle.
..................................
KELEMEN
GYÖRGYNÉ EDIT: Kristály
Valahol, távoli vidéken van egy kis falu hegyek között, megbújva. Két
tinédzser fiú szerelemre lobbant iskolatárs nőibe. A fiúk igen csak
szemeznek a lányokkal.
Sutácskán próbálnak udvarolni.
Faggyúz Gyuri, mi lenne, ha Évikének csokit adnék? – kérdezte Péter.
- Jó ötlet, én is meglepem Margitkát, talán akkor jobban figyel rám.
Mindig csak a barátnőkkel vannak, pedig észre vehetné már, egész órán őt
lesem. – mondta Gyuri.
- Egyszer már rám mosolygott – mondta Péter.
Az a csodás kék szem, az illatos hosszú haja. – sóhajtott Gyuri.
Az semmi! Margitka barna haja, hatalmas barna szeme, na az a valami.
A lányok nagyon is észrevették, hogy a fiúk epekednek értük. Tetszet is
nekik, hogy a fiúk titkon lesik őket. Meg is beszélték egymás közt.
- Mikor hívnak már el randira? – mondta Évi, Margitkának.
- Á hagyd el, gyáva kukacok, meg sem mernek minket szólítani.
- Bizony ez igaz. Tudod mit? Hívjuk randira mi őket.
- Gondolod, elmernek jönni?
Legyen kettős randi.
Jó ötlet, ketten már csak nem futamodnak meg?- nevettek a lányok.
Másnap a fiúk elé álltak és tanítás után randira hívták őket. Az iskola
mögötti kis erdő jó is lesz. Ott sétálnak és beszélgetnek, különben is
úgy ismerik az erdőt mint a tenyerüket. Izgatottan várták a tanítás végét.
A nap szépen sütött, a madarak énekeltek. A fák leveleit kedves szellő
simogatta, kis erdei állatok motoztak rejtve a bokroknál. A fiatalok nevetve, beszélgetve sétáltak. Néhány kezdő ügyetlen puszi, csók is lett. Fogták párjuk kezét és a szerelem lassan lángra kapott. Fiatal első szerelem, mely oly nagyon feledhetetlen. Észre sem vették, de egyre mélyebben jártak az erdőben.
Hirtelen Évike alatt mintha föld nyílt volna meg, egy rejtélyes
mélység nyílt alatta. Mivel Gyurika kezét fogta, magával rántotta a
mélybe.
Sikításra odarohant Petike és Margitka is. Hirtelen mintha valaki, vagy valami
berántotta volna őket, zuhantak ők is a mélységbe. Zuhantak egyre
lejjebb, majd az ijedségtől elájultak. Nem tudták milyen feneketlen sötét mély rántotta
le őket és menyit zuhantak lefelé. Mikor magukhoz tértek, az erdőben
voltak, minden ugyan olyan volt, de mégis más.
Felkeltek a földről és kíváncsian néztek körbe. Tapogatták magukat,
hol sérültek meg. Sehol semmi, szinte el sem hitték, ilyen nagy esést
megúsztak, úgy, hogy semmi bajuk sem lett. Még is, ez hogy lehetséges? Egy kis
törpe állt mellettük.
- Na, végre csak, hogy megjöttetek. Már ezer éve várok rátok, már azt
hittem, nem is jöttök. Végre itt vagytok! Nem azért, kicsit iparkodhattatok volna.
A törpén látszott már, nagyon öreg. Hosszú fehér haja és szakálla volt.
Görbe botjára támaszkodva nehezen lépett.
-- A bácsi várt minket? – néztek kérdően.
Hát persze, mondta az öreg varázsló, itt vártam, mert jöttök. Na de az
én türelmemnek is van határa! Már arra gondoltam, nem várok tovább,
elmegyek. Erre nem beestek? Pont most, mikor már haza akartam menni.
- mondta nagy felháborodva.
- Bocsánat és hová estünk be? Mert nem tudjuk, hol is vagyunk? – kérdezte
Gyurika.
- Te szent törpe, ide jönnek, és még azt sem tudják, hogy miért is. A
törpe sipkáját neki – háborodott fel a törpe. Mindent nekem kell
elmagyarázni, Szép kis megmentők vagytok.
Valamikor régen, nagyon- nagyon, rég kezdte a történetet a törpe. Egyik
varázslónk úgy gondolta az emberek túl korán halnak meg, akkor, mikor
már öregek és bölcsek, tapasztaltak. Milyen jó is lenne, ha soha többet nem lenne
halál és betegség. mindenki megbecsülné a másikat, nem volna irigység.
Az emberek nem lennének önzőek, nem háborúznának, lopnának egymástól,
milyen szép élet várna rájuk. Fogta hát és ezeket a rossz dolgokat és bezárta egy
kristályba. A kristályt elrejtette, úgy, hogy, senki ne találja meg, még ő sem. Ivott
a feledés italából. Viszont a szerelmet is, ezt a szép érzést is bezárta. Az öreg
óra azóta nem jár, az idő megállt, a nagy óra nem mutatja az időt a
város belsejében, a főtéren. Az idő múlik, de az évek nem. Így van az,
hogy ki gyermek volt, mindig is az maradt, az évek nem múlnak. Gyerekek azóta nem
születtek, a szerelmet az emberek nem ismerik, csak élnek egymás
mellett. Újra meg kell, hogy ismerjék a szerelmet és gyermekek szülessenek.
Az óra induljon meg és a gyerekek felnőjenek, az idősek a földanyával pihenjenek.
- De mi ezt, hogy tudjuk megvalósítani? Nem tudjuk, hol a kristály. –
mondta Gyurika.
- A ti szerelmetek az első és tiszta szerelem. Nem kell mást tennetek,
csak sétáljatok és a szerelem, mint egy vírus elterjed az emberek
között. Onnét tudjátok, hogy működik, hogy az öreg óra újra járni fog.
- Viszont akkor újra lesz háború, viszály, meg a többi, amit oly bölcsen
bezártatok – aggódott Margitka.
- Nem, nem lesz. A ti tiszta és kedves szerelmetek egymás iránt ezt
megakadályozza. Pont ezért vártunk olyan sokáig. –mondta a törpe.
A fiatalok elkezdtek sétálni, amerre jártak az egykedvű arcok
mosolygósak lettek. A színek szebbek lettek, a piros virág, rikító piros
lett, a madarak trillázva énekeltek. A gyerekek nőni kezdtek. Végre meglett az első
csók, az övék és másoké is és ez oly édes volt. Az első édes ölelés,
mikor a szív egyszerre dobban. Igen, a szerelem lángja lobbant és fénye a
kis városkát beragyogta. Az öreg óra először halkan, de kattant egyet. Majd lassan
még egyet. Aztán tik-tak még kissé bizonytalanul, végül egyre hangosabban, tik-tak járni
kezdett. Megszólalt a harangjáték, eltelt egy óra, az idő újra telik. A
rossz ki nem szabadult, az emberek tisztelték egymást és segítettek egymásnak.
Eljött az este, a fiatalok az illatos, puha fűben mély álomba
merültek. A párok egymás kezét fogták, egymáshoz boldogan bújtak, a
szívük egyszerre dobban, tik-tak, tik-tak. Mikor reggel felébredtek, otthon voltak.
Mesélték, milyen furát álmodtak. A furcsa csak az volt, mindannyian ugyan azt.
Nálunk a kristály szilánkjai szanaszét vannak. Minden emberben egy
darabka ott van. Viszont míg össze nem fognak, a kristály nem áll össze,
lesznek háborúk, viszályok, veszekedések.
*
HALLGASSÁTOK -
MEGJELENT LEGÚJABB HANGOS MESÉMAz unatkozó vízcsepp: https://youtu.be/qnx0iBTAbSI
Kedves Vendi
Kérlek szépen tedd be a magazinba. Az unatkozó vízcsepp. Felolvasó magam vagyok.
Előre is köszönöm szépen!
Szeretettel Edit
*************************************************
4. ÖNSEGÍTŐ
KÖNYV
Öröm az
ürömben, enyhítsük közösen sérelmeinketÍrta: Árvay
Mária
V. rész - Öröm
az ürömben 7-8.
7. Olvasói
levél – Velem van a gond?
Kedves
Derűlátó!
Mindenkinek jó,
ha van hobbija. Eddig azt hittem, nekem is megadatott.
Sokat írok, s
pályázatokon is rendszeresen indulok. Sokszor elutasító
választ kapok,
lehet, velem
van a baj? Ha valaki tehetséges, hamar a nyertesek közé
kerül, nem
gondolod? Lehet, nem a legjobb hobbit választottam?
Üdvözlettel:
Tollforgató
Kedves
Tollforgató!
Hidd el nekem,
a zsűrinek is nagyon nehéz dolga van, amikor a rengeteg pályázati
anyagból ki kell választani azt a keveset, ami nyerő. Attól még a te írásod is lehet
csodálatos! Egyébként, ma már több lehetőség létezik a publikálásra!
Blogot vezethetsz, közösségi oldalakra írhatsz, s ha
összegyűlik,
mondjuk, egy könyvre
való írásod, meg is jelentetheted elektronikus könyvtárak oldalain is!
Sőt, irodalmi folyóiratokban, netán antológiákban. Ne add
fel! Meg kell találnod azt az
olvasóközönséget, akik örömmel és gyakran olvassák írásaidat.
Olvastasd fel valakivel egy-egy történetedet, akkor meghallod, hogy
hangzik
kívülről,
teljes egészében. Minden írónak megvan a maga lelki társasága,
akik szívesen
olvassák! Légy türelmes, keresgélj, s meglátod, a jutalom
sem marad el!
Nagyon szép
hobbira találtál, mert adni akarsz az embereknek, közben
téged is
kikapcsol, feltölt, gyógyít, művel. Szerintem vannak, akik már
most is büszkék
rád!
Körmölj
szorgalmasan, de ne erőltesd túl! Csak, ha kedved és időd van rá!
Üdvözlettel:
Derűlátó
*Gyógyító
gondolatok
"Mindig
haladni kell előre, mert a legjobb hír az, hogy bár sorsunk
alakulásában
szerepet játszik a véletlen, a siker egyik fontos
összetevője a
mi kezünkben van: a dobások száma, az, hogy hányszor próbálunk
szerencsét,
hányszor ragadjuk meg a lehetőséget. Még ha hamis is a pénz, amelyet
feldobunk, és a
súlya a fej felé húzza, akkor is előfordul néha, hogy írás jön ki."
(Leonard
Mlodinow)
*"A művész,
az alkotó, még ha teljesen szkeptikus, lemondó is, hisz a
jövőben,
különben nem hozna létre műveket. A legpesszimistább fajta is
úgy érzi, hogy
élményeit
tovább kell adni, nemcsak kortársainak, de az utána következő
nemzedékeknek
is. Mi más lenne ez, mint ösztönös bizalom a jövőben? !"
(Szakonyi
Károly)
*"Optimista
szerző nem ír előszót a saját műveihez, mert bízik abban,
hogy azok
önmagukért beszélnek, és meg van győződve arról, hogy
mondanivalóját
olvasói
minden külön
magyarázat nélkül is megértik."
(Rényi Alfréd)
***8. Olvasói
levél – Előkarácsony?
Kedves
Derűlátó!
Téged nem
zavar, hogy a legtöbb üzletben már október végén, november
elején
karácsonyoznak? Nekem télen jön meg a karácsonyi hangulatom,
ősszel még nem
vagyok rá kapható! Zavar, hogy ennyire előre hozzák, elhunyt
szeretteinkről
még meg sem emlékeztünk, de már karácsonyi dekoráció vár
ránk. Engem ez
bosszant!
Mit gondolsz?
Üdvözlettel:
Karácsonyozás
Kedves
Karácsonyozás!
Már évek óta ez
a divat a kereskedelemben, furcsa ugyan, de nem tudunk
rajta
változtatni. Nézzük ennek a jó oldalát! Bőven van idő
szeretteinknek
megvenni
az ajándékot,
nem kell az utolsó pillanatban kapkodni! Még így is sokan
az utolsó
napokra hagyják a bevásárlást.
Ősszel még
talán kicsit kedvezményes áron lehet karácsonyi díszekhez,
dekorációhoz
hozzájutni, később, már drágább lesz.
Tapasztaltam,
hogy a szenteste, karácsony első, és másnapja, ugyebár
csak három nap.
Hamar elmúlik, észre se vesszük, s vége! Azonban, ha van
mit várni, már jóval előbb
készülünk rá, sokat eszünkbe jut, tehát a ráhangolódás teszi széppé.
Ha az ünnepek
alatt máshol akarunk tartózkodni, mert különleges
programot
szervezünk, ott is időben kell intézni a foglalásokat.
Bőven van időnk
egy-egy karácsonyi finomságnak a receptjét elkérni
valakitől,
tanulmányozni, kipróbálni, hogy mire eljönnek az ünnepek, jól
sikerüljön.
Ha komolyabb
ajándékkal szeretnénk akár saját magunkat is meglepni az
ünnepekre,
időben el lehet kezdeni a gyűjtögetést.
Felsoroltam pár
jó nézőpontot, most rajtad a sor, hogy gondolkodj.
Üdvözlettel:
Derűlátó
*Gyógyító
gondolatok
"Karácsony
előtt három héttel minden üzletet be kellene zárni, csak pici
élelmiszerboltok
lennének nyitva. Mindenki otthon üldögélne, s
beszélgetnének,
játszanának,
zenét hallgatnának a családok egy jó pohár bor mellett. Fel
kellene
készítenünk a lelkünket, hogy befogadja az ünnepet. Egyelőre a
legtöbb,
amit tehetünk,
hogy saját magunkban felépítünk egy ilyen vágyálmot, és
próbáljuk
követni az útvonalat." (Szentpéteri Csilla)
"Karácsony
és Újév az esztendő időszigetei. Napok, órák az év partjai
között szinte
csak percek. S ezalatt mennyi jókívánság, a "kellemes
karácsonyt és
boldog új
évet" kívánó szavak tengere. Advent, a jobbat várása s a
remény. Ezen a
hídon egyszer egy évben minden keresztény átmegy, s míg
gyalogolunk,
emberarcunk
talán megszépül." (Dobos László)
***Folytatjuk.
************************************************* 5. NOVELLÁK VI.
RÉSZ
KURUCZ ÁRPÁD:
Gina és Öcsi
A nyolcadik
b-ben, biológia órán, a szokásos műsor ment. Pappdave
járkált a teremben,
lármázott, papírgalacsinokkal dobálózott. Alattvalói
tapsoltak,
nevettek.
Az ablak
melletti sorban, a harmadik padban ülő lány, nagyon unta.
Mozgékony, szív
alakú arcán utálkozó kifejezés ült. Seszínű, boglyas
haja miatt, a
Pitypang névvel illették az osztályban. Jobb volt, mint a régi iskolájában,
ahol Rackának,
vagy Birkának szólították.
Fejét
lehajtotta az asztalra. Álmos volt, Öcsi megint rosszul aludt az
éjjel, és
olyankor másnap, az egész család fáradt. Félálomban hallotta,
ahogy a tanárnő
kiküldi a rendbontót a folyosóra. Arra rezzent fel, hogy a nevét
hallja.
– Georgina!
Otthon kell aludni! Mindenki vegyen elő egy a lapot, és írja
rá a nevét! Tíz
kérdés, hetven százalékig egyes!
– Remek! –
gondolta Gina. – Még egy karó. Kösz, Pappdave. Pedig milyen
stabil hármasom
volt.
Három hónapja
került az osztályba. Akkor költöztek Szegedről Kőbányára, mert apja ott kapott munkát,a Gumigyárban. Ez a rövid idő elég volt ahhoz,
hogy
felmérje az erőviszonyokat. A nyolcadik b három csoportra oszlott. Pappdave és
hívei. A Kockák, ők amőbáztak, sakkoztak a szünetekben, délutánonként,
pedig hosszú, véres csatákat vívtak lézerkardokkal, online. Meg egy lánycsapat.
Pitypang őket, magában Barbieknak hívta. Drága holmikban jártak, sminkelésről,
ruhákról, frizurákról, pasikról folyt köztük a szó. Ha találkoztak,
vagy búcsúztak,
arcukat közel tartották egymáshoz, és a levegőbe cuppantottak,
nehogy elmázolódjon rajtuk a festék. Gina nagyon szeretett volna csatlakozni
hozzájuk. Volt még néhány kívülálló, aki nem tartozott sehova. A
Tojások, akik
egypetéjű ikrek, és beértek egymás társaságával. Pitypang padszomszédja, Diaboli
Szilárd, Liszi. Ő nem ereszkedett le pórnéphez. Soha, senkinek sem küldött puskát,
és nem is súgott. Fogantatása pillanatában ki lett jelölve az útja.
Idővel apját
fogja felváltani egy nagy vegyipari cég igazgatótanácsában.
Szelíd,
porcelán-kék szemével ártatlanul nézelődött, de mint egy sakkjátékos,
folyton azt
mérlegelte, milyen előnye származik a következő lépésből. Tőle jobbra,
üresen állt a
hollóhajú, égő, fekete szemű Dzsenifer helye. Ő azzal kérkedett,
hogy babát vár.
Senki sem hitt neki. Gina alig ismerte, mert később
kiderült, hogy
nem hazudik, és elkerült az iskolából.
*Az osztályba
járt még Taki. Neve a Taknyosból származott, mert ha náthás
volt,
abrosznyi, kockás zsebkendőbe fújta az orrát. Vele még a tanárok
se törődtek.
Egész nap
vitorlás hajókat rajzolt, és teljes fejezeteket tudott szó
szerint idézni
a Kincses sziget-ből. Haja, mint a szalmakazal,
cipőfűzője
folyton lógott, és a legszebb ruha is úgy állt rajta, mintha egy kutya
szájából húzták
volna ki. A magyarázatokra, csak fél füllel figyelt, leckéit óra
előtt csapta
össze, mégis erős négyes tanuló volt.
Kivágódott az
ajtó, és egy negyvenes, festett vörös hajú nő robbant be
rajta.
– Mit képzelsz,
hogy Dávidkát kizavarod a folyosóra?! – bömbölte.
Pappdave,
önelégült vigyorral állt az ajtóban.
– Kedves
Papp-anyuka, ezt talán a fogadóórán kellene… – hebegte a tanárnő.
– Nem fogok
fogadóórákra járni! Nekünk jogaink vannak! Nagyon meg fogod
ütni a bokádat!
Kirúgatlak!
Ahogy jött,
elviharzott. A tanárnő leült, levette szemüvegét, két ujjal
az orrnyergét
masszírozta. Arra gondolt, hogy a tanév végén nyugdíjba
megy. Eddig is
már csak az igazgató rimánkodására dolgozott. Negyven éve van a
pályán,
belefáradt. Az utóbbi időben elszaporodtak a hasonló incidensek,
és majdnem
mindig őt marasztalták el.
- Hagyjátok
abba a dolgozatírást – sóhajtotta. – Ez az egész nem a ti hibátok.
Délután kettőkor,
mint egy méhraj, kitódultak a nebulók. Langyos májusi
szellő
lengedezett. Gyorsan kifújta belőlük az iskolának, még az emlékét is.
A Barbiek,
vihorászva, csicseregve vonultak. Gina, hozzájuk csapódott.
Olcsó,
márkátlan ruhájában, olyan volt mellettük, mint színes
paradicsommadarak
közt, egy ázott verébfióka. Ha néha megszólalt senki
sem figyelt rá.
Egy közeli gyorsétterembe mentek. Ott kegyesen megengedték neki,
hogy kihozza,
amit rendeltek. Pitypangnak nem volt pénze, és már késésben volt.
– Cső, csajok!
– mondta erőltetett vidámsággal. – Mennem kell, otthon,
már így is
letépik a fejem.
Anyja, már útra
készen várta.
– Hol
csavarogtál?! Kértelek, hogy siess haza! Tudod, hogy Öcsit nem
lehet egyedül
hagyni! Most miattad el fogok késni!
Georgina szája,
gyanúsan remegni kezdett.
– Mást se
hallok, csak Öcsi, Öcsi, Öcsi! Nem hívhatok ide senkit, a
barátaimmal nem
mehetek el fél órára! Gyűlölöm ezt! Gyűlölöm, gyűlölöm!
– Idefigyelj,
kisasszony! Nem engedheted meg magadnak ezt a…
Gina bevágta, öccsével
közös szobájuk, ajtaját. Az ágyára vetette magát,
takaróját a
fejére húzta. A könnyű paplan rázkódott a hangtalan zokogástól.
Öcsi, Down
szindrómával született. Kilenc éves korára, egy négy éves
gyermek
szintjére sikerült fejleszteni. Ez teljesen felőrölte a
szülőket. Az
apa jóformán állandóan dolgozott, hogy családját eltartsa,
az anya cipelte
a sérült kisfiú, minden terhét.
Georgina, alkalmazkodó, jó gyerek volt.
Hálásan
csipegette fel a néha lehulló szeretetmorzsákat. Egy-egy fáradt mosolyt,
szórakozott
simogatást. De a több törődés igénylő kamaszkor, abroncsba
zárta a lelkét.
Minden nap, minden veszekedés, szorított rajta egy kicsit.
Csengettek,
Öcsi szaladt. Az ajtóban, a platinaszőke Klaudia, a Barbiek
egyik oszlopos
tagja állt. Először megdöbbent a kisfiú kerek arca,
húzott szeme
láttán. Aztán kibukott belőle a nevetés.
– Pitypangot,
izé Ginát keresem.
– Gida, a
szobában van és sír – mondta a gyerek, rekedt, mély hangon,
úgy
artikulálva, mintha gombócok lennének a szájában. – Akarod, hogy
megmutassam?
Gyere.
Kézen fogta
Klaudiát, és bevezette. A lány az ágyon ült kisírt
szemekkel,
duzzadt, piros orral. A vendég alig leplezett fitymálással
nézte a szoba
két felét elválasztó polcot, a kopott bútorokat. Láthatóan kémkedni jött.
– Kölcsön adnád
a magyar könyved? Elhagytam az enyémet, és tudod
holnapra meg
kell tanulni azt a verset.
– Persze. De
melyik verset?
– Hát…, tudod,
amelyikben versszakok vannak.
– Tessék, a
könyv. Kérlek, ne beszélj a suliban arról, amit itt láttál,
meg hogy az
öcsém milyen.
– Ne aggódj!
Csak nem képzeled?
Szája előtt
elhúzta a kezét, jelezve, hogy cipzár van rajta.
A következő nap
az iskolában azzal telt, hogy a többség Pitypangot
csúfolta.
– Hogy van a
kis szörnyszülött, Gida?
– Nem harap?
–
Mutatványosként, jó pénzt kereshetnétek vele. Gida, és a szörny.
A Barbiek
voltak a legkegyetlenebbek. Liszi a padszomszédja, Taki, és
még páran a
Kockák közül, nem álltak be a nyájba.
Padtársa, aki
hétszámra nem szól hozzá, az utolsó szünetben megkérdezte:
– Mi van az
öcséddel?
– Hagyjatok
békén! – fordított hátat Gina. – Halhattad, szörnyszülött.
– Hogy viseled?
– kérdezte részvéttel.
– Tonnányi
súllyal nehezedik rám.
– Miért nem
adjátok be egy otthonba.
– A szüleim nem
akarják.
– Pedig, mindig
racionálisan kell gondolkodni – szajkózta Liszi, apja
szavait. – A
cél szentesíti az eszközt. Ha valami, vagy valaki
keresztezi a
terveidet,
az akadályt el
kell hárítani.
Pitypang
rápillantott, vajon komolyan gondolja? A porcelán-kék szemek
szürkévé
változtak, pillantásuk olyan kemény lett mintha két kavicsot
látott volna.
Gina tekintetét
foglyul ejtette, vonzotta a mögöttük rejlő feneketlen
üresség.
Az osztály élte
megszokott életét. Néhányan, házi feladatot másoltak,
Pappdave,
krétával dobálta a Kockákat, azok táskáik fedezékében végezték
kockadolgaikat.
– El kell
hárítani az akadályt – folytatta Diaboli. – Ez a szüleidnek is
teher, még
nagyobb, mint neked. Ha nem lehet másképp, egy párna az
arcára… Soha,
senki nem tudná meg.
Órák után,
Georgina egyedül ballagott haza. Észrevette, hogy az utca
túloldaláról,
Taki őt bámulja. Úgy tűnt, mondani akar valamit, de nem
mer. A lány
gyorsan elfordította a fejét. Olyan érzése támadt, mintha elveszített
volna valamit.
Otthon, Öcsi,
szokása szerint elé futott, átölelte és nyálas puszit
adott neki. A
nővérét szerette a legjobban. A délután nyugalomban
veszekedés
nélkül, csendes, fáradt szülőkkel telt.
Éjszaka, Gina
arra ébredt, hogy Liszi duruzsolását hallja a fejében.
Felkelt, kezébe
vett, egy kutyát ábrázoló díszpárnát. Megkerülte a
szobát
kettéosztó polcot, és Öcsi ágyához lépett. A kisfiúnak nyitva voltak a szemei.
Őt nézte. Az
arcára tette a párnát. Egyre erősebben szorította.
– Elbújtam. –
Hallotta tompán.
Úgy érezte,
mintha víz alól bukkanna fel egy pillanattal, a fulladás
előtt. A
vánkost, ijedten a sarokba hajította. Erősen zihált. Szája
kiszáradt,
nyelve, mint egy darab szivacs, tapadt az ínyéhez.
– Kukucs –
suttogta.
Visszament, az
ágya sarkába kuporodott, térdeit felhúzta, és előre-hátra
billegett.
– Megőrültem –
gondolta.
Egy óra múlva
elaludt. Reggelre megfakult az emlék, majd, mint egy álom
elillant.
Talán, a túlterhelt elme, védekező reakciója volt.
Az iskolában,
Diaboli várakozó arccal kérdezte:
– Na, mi volt
az éjjel? Elhárult az akadály?
– Mi a fenéről
beszélsz?
– Gyáva vagy!
Soha, semmire se fogod vinni – legyintett Liszi.
Délután megint
egyedül ment, messze lemaradva a többiektől.
– Pitypang!
Várj meg!
Taki futott
utána, cipőfűzője minden lépésnél rátekeredett a bokájára.
– Nem volt
semmi baj az éjjel?
– Már te is
ezzel jössz? Mit akartok tőlem? Ez valami hülye vicc?
– Még az
elvetemült John Silver is megszánta a fiút.
– Mi van?
Jaajj, Taki hagyj engem az egylábú kalózaiddal! Kétszáz éve
meghaltak. De
nem is éltek, úgy pattantak ki valakinek a fejéből.
– Tényleg nem
emlékszel, mit szövegelt tegnap Liszi?
– Hallgatóztál?
– Nem kellett.
Ha nem tűnt volna föl, az osztályban mögötted ülök. Ez a
duma: „A cél
szentesíti az eszközt.” Fogadni mernék, nem tudja, hogy ez
a középkorban a
Jezsuiták jelmondata volt. Azóta minden gyökér ezzel
magyarázza a
szarságait.
– Honnan tudsz
te ilyeneket? Csak nem lettél hűtlen a kalózokhoz?
– A Kincses
sziget csak az egyik a kedvencem. A könyvek a cimboráim.
– Nem vagy te
egy kicsit koravén?
– Ezt, már
mások is mondták.
Gina a szeme
sarkából rásandított. Csak most tűnt fel neki, hogy Taki
vadgesztenye-szemei
milyen derűsen, jó indulatúan csillognak.
– Van kedved
együtt lógni velem? – kérdezte óvatosan.
A másik
gyanakodva pislogott, csapdát sejtett.
– Bemutathatnál
a cimboráidnak.
– Rendben. Most
megyek a könyvtárba, ott várnak.
– Most ráérek.
Anyám, ma nem készül sehova.
Míg jóízűen
beszélgetve ballagtak, hirtelen beborult az ég, eleredt az
eső. Az utolsó
ötven métert, futva tették meg, mégis eláztak.
– Íme, a
könyvek. Nem kell bekapcsolni őket, sőt elemet sem kell
cserélni bennük,
soha.
– Hülye! –
puffantotta hátba Pitypang.
A pult mögül,
középkorú, sovány, sasorrú nő, ismerősként köszöntötte Takit.
– Mutass be a
barátnődnek.
A két gyerek
egyszerre vörösödött el.
– Nem baj, hogy
ráhagytam, hogy a barátnőm vagy? – kérdezte később
suttogva a fiú.
– Nem. – pirult
el újra Pitypang füle.
Másnap az
iskolában, Gina megkérte a Taki mellett ülő, kedves arcú,
mandulaszemű
lányt, cseréljen vele helyet.
Délutánra újra
kisütött a Nap. Jó kedvűen együtt léptek ki az iskola
kapuján. Georginára
átragadt új barátja szelíd derűje, a lelkét szorító
abroncs lazult
egy kicsit.
– Ha ma is
ráérsz, bemutatlak Beátának.
– Ráérek, de
nem tudom, hogy érdekel-e Beáta.
– Nagyon jó
arc. Együtt nőttünk fel. Kedvelni fogod.
– Biztos, hogy
nem – duzzogott magában Gina.
A féltékenység
apró, méregzöld lángocskája lobbant fel szívében.
Rövid séta
után, befordultak a Bazalt utcába. Kicsi kertes ház előtt
álltak meg.
Taki, kulccsal kinyitotta a kaput, és kiabálni kezdett.
– Beáta! Hol
vagy! Vendéget hoztam.
A ház mögül,
egy hatalmas bernáthegyi cammogott elő. A lány megdermedt a
rémülettől. A
kutya megszaglászta, és orrával bökdöste a kezét.
– Ő, Beáta. Azt
szeretné, hogy megsimogasd.
– Aranyos –
mondta Pitypang kicsit reszketeg hangon.
Másnap délután,
Georgina, önként vállalkozott rá hogy leviszi sétálni
Öcsit. A szülők
meglepve néztek egymásra. Ez még sohasem fordult elő.
Taki és Beáta,
a téren várta őket. A kisfiú, félelem nélkül szaladt az óriási kutyához.
Öt perccel
később már birkóztak. A bernáthegyi jámboran tűrte a nyúzást,
és nagyon
vigyázva, óvatosan bánt a gyermekkel. Este anyja nem tudta elképzelni,
hogy egy
sétától miért ilyen vidám, fáradt, koszos, és izzadt Öcsi.
A következő
délután, Gina és Taki, együtt sétált át a téren. Élvezték a
barátságos
napsütést, kezük összeért. Elmélyülten beszélgettek, rengeteg
mondanivalójuk
volt egymásnak. A bokrok között, gyerekek bújócskáztak. Georgina,
megmerevedett.
Ahogy a kamera optikája ráélesít a kiválasztott tárgyra,
úgy rajzolódtak
ki szeme előtt, annak a borzalmas éjszakának a részletei.
– Mi történt? –
kérdezte ijedten a fiú.
A kislány szeme
kivörösödött, könnyei végig csorogtak merev arcán.
– Kis híján
megöltem az öcsémet. De még csak nem is emlékeztem rá.
Taki szembe
fordult vele.
– Liszi?
– Igen.
– Az a fontos,
hogy nem tetted meg. Ki tudtál szabadulni a hatása alól.
Egyszer
olvastam erről, azt hiszem ez az agykontroll, valamilyen
elfajzott
oldalága.
Elővette,
pepita tartalék zsebkendőjét, és puhán letörölte Gina arcáról
a könnyeket.
Félszeg, darabos mozdulattal átölelte. A lány bevackolta
magát a karjai
közé, bodor
fürtjei, csiklandozták az orrát. Megpróbálta elfújni őket.
– Mit csinálsz?
– Nézett föl Georgina.
– Elröpítem a
pitypang pihéit.
– De, akkor
kopasz lesz.
– Nem baj. Legalább
örökké megmarad nekem.
Gina, szinte
hallotta, amint lelke abroncsai, csikorogva megnyílnak.
– Nézzétek, a
két lúzert!
Három
Barbie-lány áll meg mellettük. Mivel ügyet se vetett rájuk senki,
néhány
gonoszkodó megjegyzés után, keserű szájízzel tovább mentek. Még a
kínpadon se
vallották volna be, hogy irigylik a „két lúzert”.
Június elején,
egy verőfényes szombaton, kivételesen az apa is otthon
volt. A
konyhában, az asztal körül ült a család.
– Úgy gondoltuk
apáddal, – fordult Ginához az anya – merthogy folyton
ezzel
nyaggattál minket, Öcsit elhelyezzük egy otthonban. Most találtunk
neki egy
megfelelő helyet.
– Mi? – ijedt
meg a kislány. – Nem akarom! Azt szeretném, ha itthon lenne.
– Gondold meg.
Nem élünk örökké, aztán teljesen rád marad.
– Tudom. Mégsem
engedem, hogy elvigyétek. Itt maradsz velünk. Igaz,
Golyófejű? –
simogatta meg Öcsi kerek fejét.
– Igeeen! –
lelkesedett a gyerek, bár nem tudta, miről van szó.
– Georgina! Ne
csúfold.
Az utcáról,
öblös kutyaugatás hallatszott.
– Na, ha nincs
más, megyünk egyet sétálni az öcskössel. Taki és Beáta,
már várnak.
A szülők
megnyugodva, egymásra néztek. Jóleső melegség öntötte el őket.
Még hallották,
ahogy az ajtóban lányuk azt mondja:
– Holnap, ha
nem fog esni, elmegyünk az Állatkertbe. Jó lesz?
Folytatjuk.************************************************* 6. VÁLOGATÁS
VERSEIMBŐL
KÁLMÁN ÁGNES: Játszanak a
levelek
Zörög a
forróság, aszalódó testeJátszik a szél,
a lombokon,
halkan,
megzörrenve
Remeg a levegő,
fújja hőséggel
Levelek
fordulnak ki, végükkel
Nyugszik a táj,
minden csendes
Sehol egy
csurgató felhő ígéret
Az égi áldás
nem siratja könnyeit,
mégsem
hullajtja levélre, leveit
Felhő nem
mozdul haragos hangjával
Szellő sem
legyint, dallamával
Hűsítő erejét
estére támasztja,
Üdíteni, a
napot bezárja
Idejében, hogy
ne főjön meg,
semmi e
katlanba
Levelek fodra
kisimul
Tenyerének éle
visszafordul
Libeg az ágak
végében
Elvész a
csillagok fényében.
2022. 07. 01.
* Csillagok
fényében Csillagok
fényében,fürdik a lenti
tájHold
sejtelmébe,tekint mostohánHullik az
ereje,sápadt arcábólHullik bogár
hátára,oly ártatlanulCsodálkozva
tekint,Égi mezejéről,Mintha kérdezni
akarná,megelégedésül. 2022. 07. 01.
* Csitt, csak! Csitt, csak,
Kedvesem!Itt vagyok még,
veled!Még itt vagyok
neked!Írja regéjét az
élet!Bő almájú
termését,életem kosarábaMegtöltöm
pirosan,mosolygós
hasábaMég nem
készülök,vár sok öröm
ódaAmi lopva
készül,s, jő titokbaMég hallgasd
velem,a csend
nyitányátS, érezzem
szíved,ütemes járásátÉrezzem még
kezed,finom érintésétLássam még
szemed,tiszta fényétLássam benne,örök lobogásátÉrezzem
ölelésed,forró vágyát. 2022.07.01.************************************************* 7. ANGYALI TALÁLKOZÁSOK
VÉGHELYI
PÉTERNÉ: Egy anya az útpadkán jár
Május lett, a
Boldogságos Szűzanyának szentelt hónap, ami a litániák
fátylát húzza a
hosszabbodó esték elé. Igaz, már nem szólnak este a
harangok, és
nem szaladnak a kertből édes anyai lábak a buzgó
ájtatosságokra.
Mennyi idős embernek él a lelkében a litániák szaladása,
a Szűzanyát
köszöntő boldog félórák áhítata! Az aranyat érő esőzések
nyomán zöldbe,
virágba boruló természet szépülése visz bele minket a
legszebb
hónapba, amikor az édesanyákat is köszöntjük. Mennyire
megszoktuk,
hogy ezen a napon olyan magasztos dolgokat mondunk, ám
milyen gyakran
elrugaszkodunk velük a valóságtól.
*![](./index_files/profil (1).png)
Véghelyi Péterné
Autóval
indultunk el itthonról péntek délelőtt, és hosszú utazásunk
elején
Paradicsompuszta után egy asszonyt pillantottam meg az út jobb szélén, amint
Zomba irányába menetel. Már elkerültük, amikor kértem a férjemet, hogy
álljon meg. Az ajtót kinyitva bevártuk az asszonyt, aki már azelőtt
mosolygott, hogy megkérdeztem volna tőle, hogy elvihetjük-e valameddig?
Beült mögém a hátsó ülésre, és Zombát jelölte meg úticélnak. Kérdéseimre
válaszolva tudtam meg tőle, hogy ő egy hat gyermekes édesanya.
– Hűha! –
mondtam neki elismeréssel – akkor maga biztosan bekerül a mennyországba!
A hat gyermeke közül azonban három súlyos betegen született, őket
Szakályból hozza minden nap a paradicsompusztai intézménybe.
Szakályból valóban csak zombai átszállással lehet ide eljutni, és
idefele van ugyan csatlakozás, ám miután a gyerekeket beadja az intézménybe,
sajnos buszjárat hiánya miatt minden nap gyalog kell
megtennie a
Zombáig tartó 4 km-es utat.
– Meg szoktak
állni autóval, hogy felvegyék? – kérdeztem, és nagyon jó
volt hallani,
hogy az esetek 80%-ában felveszi valaki, holott ő nem
stoppol soha
célirányosan. Van még irgalom a szívekben, ha így van ez!
Furcsállottam,
hogy egy ilyen kis településen nem kap segítséget a
gyermekek
iskolába szállításához. Igen, mindenütt a pénz a válasz, mert
napi
elköteleződést jelent a rendszeres gyerekszállítás, és a
falubusznak sok
helyre kell mennie. Talán így van, azonban én másképpen
látom ezt. Egy
1300 lélekszámú településen három sérült gyermek
szállítása meg
kell, hogy előzzön mindent, és biztosan lenne rá
megoldás. Ez az
édesanya azonban tudomásul vette, hogy neki e nélkül a
segítség nélkül
kell boldogulnia, és nem jár felsőbb fórumokhoz
reklamálni
azért, hogy ezt a helyzetet megoldják. Pedig ha járna, akkor
el lenne
intézve. Ez az asszony mást választott. Van lába, és van
reménye nap
mint nap megtenni ezt a 4 km-es utat, mert anya. Az anyasága
az ő
önazonossága. Felemelő volt vele találkozni, hallgatni, amint a
gyermekeiről
egytől egyig beszélt. Hangjából, mosolyából érezni lehetett
a büszkeséget,
amikor a hatalmas kincséről, a 8 fős családjáról beszélt.
Teljességet,
bizalmat, és hiány nélküli elégedettséget sugárzott ez az
édesanya.
Elővételezett mennyország, amikor boldog vagyok, mert ott
vagyok, ahol
engem az Isten akar látni, és elégedett, mert tudom, hogy
amivel ő bízott
meg, ahhoz megvan minden eszközöm. Délelőtt fél tíz
után, aki a
Zomba felé vezető úton jár, vegye fel kocsijára ezt az
anyát, hogy a
szürke hétköznapokban megérinthesse lelkét egy darabka
elővételezett
mennyország. Ekkor én is megértettem, hogy életem fő műve
az, hogy anyává
tett az Isten, és e napon is hálát adok érte!
V.Péterné
Folytatjuk.
4. ÖNSEGÍTŐ
KÖNYV
Öröm az
ürömben, enyhítsük közösen sérelmeinket
Írta: Árvay
Mária
V. rész - Öröm az ürömben 7-8.
7. Olvasói levél – Velem van a gond?
Kedves Derűlátó!
Mindenkinek jó, ha van hobbija. Eddig azt hittem, nekem is megadatott.
Sokat írok, s pályázatokon is rendszeresen indulok. Sokszor elutasító
választ kapok,
lehet, velem van a baj? Ha valaki tehetséges, hamar a nyertesek közé
kerül, nem gondolod? Lehet, nem a legjobb hobbit választottam?
Üdvözlettel: Tollforgató
Kedves Tollforgató!
Hidd el nekem, a zsűrinek is nagyon nehéz dolga van, amikor a rengeteg pályázati anyagból ki kell választani azt a keveset, ami nyerő. Attól még a te írásod is lehet csodálatos! Egyébként, ma már több lehetőség létezik a publikálásra! Blogot vezethetsz, közösségi oldalakra írhatsz, s ha
összegyűlik, mondjuk, egy könyvre való írásod, meg is jelentetheted elektronikus könyvtárak oldalain is! Sőt, irodalmi folyóiratokban, netán antológiákban. Ne add
fel! Meg kell találnod azt az olvasóközönséget, akik örömmel és gyakran olvassák írásaidat. Olvastasd fel valakivel egy-egy történetedet, akkor meghallod, hogy hangzik
kívülről, teljes egészében. Minden írónak megvan a maga lelki társasága,
akik szívesen olvassák! Légy türelmes, keresgélj, s meglátod, a jutalom
sem marad el!
Nagyon szép hobbira találtál, mert adni akarsz az embereknek, közben
téged is kikapcsol, feltölt, gyógyít, művel. Szerintem vannak, akik már
most is büszkék
rád!
Körmölj szorgalmasan, de ne erőltesd túl! Csak, ha kedved és időd van rá!
Üdvözlettel: Derűlátó
*
Gyógyító
gondolatok"Mindig haladni kell előre, mert a legjobb hír az, hogy bár sorsunk
alakulásában szerepet játszik a véletlen, a siker egyik fontos
összetevője a mi kezünkben van: a dobások száma, az, hogy hányszor próbálunk
szerencsét, hányszor ragadjuk meg a lehetőséget. Még ha hamis is a pénz, amelyet
feldobunk, és a súlya a fej felé húzza, akkor is előfordul néha, hogy írás jön ki."
(Leonard Mlodinow)
*
"A művész,
az alkotó, még ha teljesen szkeptikus, lemondó is, hisz ajövőben, különben nem hozna létre műveket. A legpesszimistább fajta is
úgy érzi, hogy
élményeit tovább kell adni, nemcsak kortársainak, de az utána következő
nemzedékeknek is. Mi más lenne ez, mint ösztönös bizalom a jövőben? !"
(Szakonyi Károly)
*
"Optimista
szerző nem ír előszót a saját műveihez, mert bízik abban,hogy azok önmagukért beszélnek, és meg van győződve arról, hogy
mondanivalóját olvasói
minden külön magyarázat nélkül is megértik."
(Rényi Alfréd)
***
8. Olvasói
levél – Előkarácsony?Kedves Derűlátó!
Téged nem zavar, hogy a legtöbb üzletben már október végén, november
elején karácsonyoznak? Nekem télen jön meg a karácsonyi hangulatom,
ősszel még nem vagyok rá kapható! Zavar, hogy ennyire előre hozzák, elhunyt
szeretteinkről még meg sem emlékeztünk, de már karácsonyi dekoráció vár
ránk. Engem ez bosszant!
Mit gondolsz?
Üdvözlettel: Karácsonyozás
Kedves Karácsonyozás!
Már évek óta ez a divat a kereskedelemben, furcsa ugyan, de nem tudunk
rajta változtatni. Nézzük ennek a jó oldalát! Bőven van idő
szeretteinknek megvenni
az ajándékot, nem kell az utolsó pillanatban kapkodni! Még így is sokan
az utolsó napokra hagyják a bevásárlást.
Ősszel még talán kicsit kedvezményes áron lehet karácsonyi díszekhez,
dekorációhoz hozzájutni, később, már drágább lesz.
Tapasztaltam, hogy a szenteste, karácsony első, és másnapja, ugyebár
csak három nap. Hamar elmúlik, észre se vesszük, s vége! Azonban, ha van
mit várni, már jóval előbb készülünk rá, sokat eszünkbe jut, tehát a
Ha az ünnepek alatt máshol akarunk tartózkodni, mert különleges
programot szervezünk, ott is időben kell intézni a foglalásokat.
Bőven van időnk egy-egy karácsonyi finomságnak a receptjét elkérni
valakitől, tanulmányozni, kipróbálni, hogy mire eljönnek az ünnepek, jól
sikerüljön.
Ha komolyabb ajándékkal szeretnénk akár saját magunkat is meglepni az
ünnepekre, időben el lehet kezdeni a gyűjtögetést.
Felsoroltam pár jó nézőpontot, most rajtad a sor, hogy gondolkodj.
Üdvözlettel: Derűlátó
*
Gyógyító
gondolatok"Karácsony előtt három héttel minden üzletet be kellene zárni, csak pici
élelmiszerboltok lennének nyitva. Mindenki otthon üldögélne, s
beszélgetnének,
játszanának, zenét hallgatnának a családok egy jó pohár bor mellett. Fel
kellene készítenünk a lelkünket, hogy befogadja az ünnepet. Egyelőre a
legtöbb,
amit tehetünk, hogy saját magunkban felépítünk egy ilyen vágyálmot, és
próbáljuk követni az útvonalat." (Szentpéteri Csilla)
"Karácsony és Újév az esztendő időszigetei. Napok, órák az év partjai
között szinte csak percek. S ezalatt mennyi jókívánság, a "kellemes
karácsonyt és
boldog új évet" kívánó szavak tengere. Advent, a jobbat várása s a
remény. Ezen a hídon egyszer egy évben minden keresztény átmegy, s míg
gyalogolunk,
emberarcunk talán megszépül." (Dobos László)
***
Folytatjuk. 5. NOVELLÁK VI.
RÉSZ
KURUCZ ÁRPÁD:
Gina és Öcsi
A nyolcadik b-ben, biológia órán, a szokásos műsor ment. Pappdave
járkált a teremben, lármázott, papírgalacsinokkal dobálózott. Alattvalói
tapsoltak, nevettek.
Az ablak melletti sorban, a harmadik padban ülő lány, nagyon unta.
Mozgékony, szív alakú arcán utálkozó kifejezés ült. Seszínű, boglyas
haja miatt, a Pitypang névvel illették az osztályban. Jobb volt, mint a régi iskolájában,
ahol Rackának, vagy Birkának szólították.
Fejét lehajtotta az asztalra. Álmos volt, Öcsi megint rosszul aludt az
éjjel, és olyankor másnap, az egész család fáradt. Félálomban hallotta,
ahogy a tanárnő kiküldi a rendbontót a folyosóra. Arra rezzent fel, hogy a nevét
hallja.
– Georgina! Otthon kell aludni! Mindenki vegyen elő egy a lapot, és írja
rá a nevét! Tíz kérdés, hetven százalékig egyes!
– Remek! – gondolta Gina. – Még egy karó. Kösz, Pappdave. Pedig milyen
stabil hármasom volt.
Három hónapja került az osztályba. Akkor költöztek
Szegedről Kőbányára, mert apja ott kapott munkát,a Gumigyárban. Ez a rövid idő elég volt ahhoz,
hogy felmérje az erőviszonyokat. A nyolcadik b három csoportra oszlott. Pappdave és hívei. A Kockák, ők amőbáztak, sakkoztak a szünetekben, délutánonként, pedig hosszú, véres csatákat vívtak lézerkardokkal, online. Meg egy lánycsapat. Pitypang őket, magában Barbieknak hívta. Drága holmikban jártak, sminkelésről, ruhákról, frizurákról, pasikról folyt köztük a szó. Ha találkoztak,
vagy búcsúztak, arcukat közel tartották egymáshoz, és a levegőbe cuppantottak, nehogy elmázolódjon rajtuk a festék. Gina nagyon szeretett volna csatlakozni hozzájuk. Volt még néhány kívülálló, aki nem tartozott sehova. A
Tojások, akik egypetéjű ikrek, és beértek egymás társaságával. Pitypang padszomszédja, Diaboli Szilárd, Liszi. Ő nem ereszkedett le pórnéphez. Soha, senkinek sem küldött puskát, és nem is súgott. Fogantatása pillanatában ki lett jelölve az útja.
Idővel apját fogja felváltani egy nagy vegyipari cég igazgatótanácsában.
Szelíd, porcelán-kék szemével ártatlanul nézelődött, de mint egy sakkjátékos,
folyton azt mérlegelte, milyen előnye származik a következő lépésből. Tőle jobbra,
üresen állt a hollóhajú, égő, fekete szemű Dzsenifer helye. Ő azzal kérkedett,
hogy babát vár. Senki sem hitt neki. Gina alig ismerte, mert később
kiderült, hogy nem hazudik, és elkerült az iskolából.
volt, abrosznyi, kockás zsebkendőbe fújta az orrát. Vele még a tanárok
se törődtek.
Egész nap vitorlás hajókat rajzolt, és teljes fejezeteket tudott szó
szerint idézni a Kincses sziget-ből. Haja, mint a szalmakazal,
cipőfűzője folyton lógott, és a legszebb ruha is úgy állt rajta, mintha egy kutya
szájából húzták volna ki. A magyarázatokra, csak fél füllel figyelt, leckéit óra
előtt csapta össze, mégis erős négyes tanuló volt.
Kivágódott az ajtó, és egy negyvenes, festett vörös hajú nő robbant be
rajta.
– Mit képzelsz, hogy Dávidkát kizavarod a folyosóra?! – bömbölte.
Pappdave, önelégült vigyorral állt az ajtóban.
– Kedves Papp-anyuka, ezt talán a fogadóórán kellene… – hebegte a tanárnő.
– Nem fogok fogadóórákra járni! Nekünk jogaink vannak! Nagyon meg fogod
ütni a bokádat! Kirúgatlak!
Ahogy jött, elviharzott. A tanárnő leült, levette szemüvegét, két ujjal
az orrnyergét masszírozta. Arra gondolt, hogy a tanév végén nyugdíjba
megy. Eddig is már csak az igazgató rimánkodására dolgozott. Negyven éve van a
pályán, belefáradt. Az utóbbi időben elszaporodtak a hasonló incidensek,
és majdnem mindig őt marasztalták el.
- Hagyjátok abba a dolgozatírást – sóhajtotta. – Ez az egész nem a ti hibátok.
Délután kettőkor, mint egy méhraj, kitódultak a nebulók. Langyos májusi
szellő lengedezett. Gyorsan kifújta belőlük az iskolának, még az emlékét is.
A Barbiek, vihorászva, csicseregve vonultak. Gina, hozzájuk csapódott.
Olcsó, márkátlan ruhájában, olyan volt mellettük, mint színes
paradicsommadarak közt, egy ázott verébfióka. Ha néha megszólalt senki
sem figyelt rá. Egy közeli gyorsétterembe mentek. Ott kegyesen megengedték neki,
hogy kihozza, amit rendeltek. Pitypangnak nem volt pénze, és már késésben volt.
– Cső, csajok! – mondta erőltetett vidámsággal. – Mennem kell, otthon,
már így is letépik a fejem.
Anyja, már útra készen várta.
– Hol csavarogtál?! Kértelek, hogy siess haza! Tudod, hogy Öcsit nem
lehet egyedül hagyni! Most miattad el fogok késni!
Georgina szája, gyanúsan remegni kezdett.
– Mást se hallok, csak Öcsi, Öcsi, Öcsi! Nem hívhatok ide senkit, a
barátaimmal nem mehetek el fél órára! Gyűlölöm ezt! Gyűlölöm, gyűlölöm!
– Idefigyelj, kisasszony! Nem engedheted meg magadnak ezt a…
Gina bevágta, öccsével közös szobájuk, ajtaját. Az ágyára vetette magát,
takaróját a fejére húzta. A könnyű paplan rázkódott a hangtalan zokogástól.
Öcsi, Down szindrómával született. Kilenc éves korára, egy négy éves
gyermek szintjére sikerült fejleszteni. Ez teljesen felőrölte a
szülőket. Az apa jóformán állandóan dolgozott, hogy családját eltartsa,
az anya cipelte a sérült kisfiú, minden terhét. Georgina, alkalmazkodó, jó gyerek volt.
Hálásan csipegette fel a néha lehulló szeretetmorzsákat. Egy-egy fáradt mosolyt,
szórakozott simogatást. De a több törődés igénylő kamaszkor, abroncsba
zárta a lelkét. Minden nap, minden veszekedés, szorított rajta egy kicsit.
Csengettek, Öcsi szaladt. Az ajtóban, a platinaszőke Klaudia, a Barbiek
egyik oszlopos tagja állt. Először megdöbbent a kisfiú kerek arca,
húzott szeme láttán. Aztán kibukott belőle a nevetés.
– Pitypangot, izé Ginát keresem.
– Gida, a szobában van és sír – mondta a gyerek, rekedt, mély hangon,
úgy artikulálva, mintha gombócok lennének a szájában. – Akarod, hogy
megmutassam?
Gyere.
Kézen fogta Klaudiát, és bevezette. A lány az ágyon ült kisírt
szemekkel, duzzadt, piros orral. A vendég alig leplezett fitymálással
nézte a szoba két felét elválasztó polcot, a kopott bútorokat. Láthatóan kémkedni jött.
– Kölcsön adnád a magyar könyved? Elhagytam az enyémet, és tudod
holnapra meg kell tanulni azt a verset.
– Persze. De melyik verset?
– Hát…, tudod, amelyikben versszakok vannak.
– Tessék, a könyv. Kérlek, ne beszélj a suliban arról, amit itt láttál,
meg hogy az öcsém milyen.
– Ne aggódj! Csak nem képzeled?
Szája előtt elhúzta a kezét, jelezve, hogy cipzár van rajta.
A következő nap az iskolában azzal telt, hogy a többség Pitypangot
csúfolta.
– Hogy van a kis szörnyszülött, Gida?
– Nem harap?
– Mutatványosként, jó pénzt kereshetnétek vele. Gida, és a szörny.
A Barbiek voltak a legkegyetlenebbek. Liszi a padszomszédja, Taki, és
még páran a Kockák közül, nem álltak be a nyájba.
Padtársa, aki hétszámra nem szól hozzá, az utolsó szünetben megkérdezte:
– Mi van az öcséddel?
– Hagyjatok békén! – fordított hátat Gina. – Halhattad, szörnyszülött.
– Hogy viseled? – kérdezte részvéttel.
– Tonnányi súllyal nehezedik rám.
– Miért nem adjátok be egy otthonba.
– A szüleim nem akarják.
– Pedig, mindig racionálisan kell gondolkodni – szajkózta Liszi, apja
szavait. – A cél szentesíti az eszközt. Ha valami, vagy valaki
keresztezi a terveidet,
az akadályt el kell hárítani.
Pitypang rápillantott, vajon komolyan gondolja? A porcelán-kék szemek
szürkévé változtak, pillantásuk olyan kemény lett mintha két kavicsot
látott volna.
Gina tekintetét foglyul ejtette, vonzotta a mögöttük rejlő feneketlen
üresség.
Az osztály élte megszokott életét. Néhányan, házi feladatot másoltak,
Pappdave, krétával dobálta a Kockákat, azok táskáik fedezékében végezték
kockadolgaikat.
– El kell hárítani az akadályt – folytatta Diaboli. – Ez a szüleidnek is
teher, még nagyobb, mint neked. Ha nem lehet másképp, egy párna az
arcára… Soha, senki nem tudná meg.
Órák után, Georgina egyedül ballagott haza. Észrevette, hogy az utca
túloldaláról, Taki őt bámulja. Úgy tűnt, mondani akar valamit, de nem
mer. A lány gyorsan elfordította a fejét. Olyan érzése támadt, mintha elveszített
volna valamit.
Otthon, Öcsi, szokása szerint elé futott, átölelte és nyálas puszit
adott neki. A nővérét szerette a legjobban. A délután nyugalomban
veszekedés nélkül, csendes, fáradt szülőkkel telt.
Éjszaka, Gina arra ébredt, hogy Liszi duruzsolását hallja a fejében.
Felkelt, kezébe vett, egy kutyát ábrázoló díszpárnát. Megkerülte a
szobát kettéosztó polcot, és Öcsi ágyához lépett. A kisfiúnak nyitva voltak a szemei.
Őt nézte. Az arcára tette a párnát. Egyre erősebben szorította.
– Elbújtam. – Hallotta tompán.
Úgy érezte, mintha víz alól bukkanna fel egy pillanattal, a fulladás
előtt. A vánkost, ijedten a sarokba hajította. Erősen zihált. Szája
kiszáradt, nyelve, mint egy darab szivacs, tapadt az ínyéhez.
– Kukucs – suttogta.
Visszament, az ágya sarkába kuporodott, térdeit felhúzta, és előre-hátra
billegett.
– Megőrültem – gondolta.
Egy óra múlva elaludt. Reggelre megfakult az emlék, majd, mint egy álom
elillant. Talán, a túlterhelt elme, védekező reakciója volt.
Az iskolában, Diaboli várakozó arccal kérdezte:
– Na, mi volt az éjjel? Elhárult az akadály?
– Mi a fenéről beszélsz?
– Gyáva vagy! Soha, semmire se fogod vinni – legyintett Liszi.
Délután megint egyedül ment, messze lemaradva a többiektől.
– Pitypang! Várj meg!
Taki futott utána, cipőfűzője minden lépésnél rátekeredett a bokájára.
– Nem volt semmi baj az éjjel?
– Már te is ezzel jössz? Mit akartok tőlem? Ez valami hülye vicc?
– Még az elvetemült John Silver is megszánta a fiút.
– Mi van? Jaajj, Taki hagyj engem az egylábú kalózaiddal! Kétszáz éve
meghaltak. De nem is éltek, úgy pattantak ki valakinek a fejéből.
– Tényleg nem emlékszel, mit szövegelt tegnap Liszi?
– Hallgatóztál?
– Nem kellett. Ha nem tűnt volna föl, az osztályban mögötted ülök. Ez a
duma: „A cél szentesíti az eszközt.” Fogadni mernék, nem tudja, hogy ez
a középkorban a Jezsuiták jelmondata volt. Azóta minden gyökér ezzel
magyarázza a szarságait.
– Honnan tudsz te ilyeneket? Csak nem lettél hűtlen a kalózokhoz?
– A Kincses sziget csak az egyik a kedvencem. A könyvek a cimboráim.
– Nem vagy te egy kicsit koravén?
– Ezt, már mások is mondták.
Gina a szeme sarkából rásandított. Csak most tűnt fel neki, hogy Taki
vadgesztenye-szemei milyen derűsen, jó indulatúan csillognak.
– Van kedved együtt lógni velem? – kérdezte óvatosan.
A másik gyanakodva pislogott, csapdát sejtett.
– Bemutathatnál a cimboráidnak.
– Rendben. Most megyek a könyvtárba, ott várnak.
– Most ráérek. Anyám, ma nem készül sehova.
Míg jóízűen beszélgetve ballagtak, hirtelen beborult az ég, eleredt az
eső. Az utolsó ötven métert, futva tették meg, mégis eláztak.
– Íme, a könyvek. Nem kell bekapcsolni őket, sőt elemet sem kell
cserélni bennük, soha.
– Hülye! – puffantotta hátba Pitypang.
A pult mögül, középkorú, sovány, sasorrú nő, ismerősként köszöntötte Takit.
– Mutass be a barátnődnek.
A két gyerek egyszerre vörösödött el.
– Nem baj, hogy ráhagytam, hogy a barátnőm vagy? – kérdezte később
suttogva a fiú.
– Nem. – pirult el újra Pitypang füle.
Másnap az iskolában, Gina megkérte a Taki mellett ülő, kedves arcú,
mandulaszemű lányt, cseréljen vele helyet.
Délutánra újra kisütött a Nap. Jó kedvűen együtt léptek ki az iskola
kapuján. Georginára átragadt új barátja szelíd derűje, a lelkét szorító
abroncs lazult
egy kicsit.
– Ha ma is ráérsz, bemutatlak Beátának.
– Ráérek, de nem tudom, hogy érdekel-e Beáta.
– Nagyon jó arc. Együtt nőttünk fel. Kedvelni fogod.
– Biztos, hogy nem – duzzogott magában Gina.
A féltékenység apró, méregzöld lángocskája lobbant fel szívében.
Rövid séta után, befordultak a Bazalt utcába. Kicsi kertes ház előtt
álltak meg. Taki, kulccsal kinyitotta a kaput, és kiabálni kezdett.
– Beáta! Hol vagy! Vendéget hoztam.
A ház mögül, egy hatalmas bernáthegyi cammogott elő. A lány megdermedt a
rémülettől. A kutya megszaglászta, és orrával bökdöste a kezét.
– Ő, Beáta. Azt szeretné, hogy megsimogasd.
– Aranyos – mondta Pitypang kicsit reszketeg hangon.
Másnap délután, Georgina, önként vállalkozott rá hogy leviszi sétálni
Öcsit. A szülők meglepve néztek egymásra. Ez még sohasem fordult elő.
Taki és Beáta, a téren várta őket. A kisfiú, félelem nélkül szaladt az óriási kutyához.
Öt perccel később már birkóztak. A bernáthegyi jámboran tűrte a nyúzást,
és nagyon vigyázva, óvatosan bánt a gyermekkel. Este anyja nem tudta elképzelni,
hogy egy sétától miért ilyen vidám, fáradt, koszos, és izzadt Öcsi.
A következő délután, Gina és Taki, együtt sétált át a téren. Élvezték a
barátságos napsütést, kezük összeért. Elmélyülten beszélgettek, rengeteg
mondanivalójuk volt egymásnak. A bokrok között, gyerekek bújócskáztak. Georgina,
megmerevedett. Ahogy a kamera optikája ráélesít a kiválasztott tárgyra,
úgy rajzolódtak ki szeme előtt, annak a borzalmas éjszakának a részletei.
– Mi történt? – kérdezte ijedten a fiú.
A kislány szeme kivörösödött, könnyei végig csorogtak merev arcán.
– Kis híján megöltem az öcsémet. De még csak nem is emlékeztem rá.
Taki szembe fordult vele.
– Liszi?
– Igen.
– Az a fontos, hogy nem tetted meg. Ki tudtál szabadulni a hatása alól.
Egyszer olvastam erről, azt hiszem ez az agykontroll, valamilyen
elfajzott oldalága.
Elővette, pepita tartalék zsebkendőjét, és puhán letörölte Gina arcáról
a könnyeket. Félszeg, darabos mozdulattal átölelte. A lány bevackolta
magát a karjai
közé, bodor fürtjei, csiklandozták az orrát. Megpróbálta elfújni őket.
– Mit csinálsz? – Nézett föl Georgina.
– Elröpítem a pitypang pihéit.
– De, akkor kopasz lesz.
– Nem baj. Legalább örökké megmarad nekem.
Gina, szinte hallotta, amint lelke abroncsai, csikorogva megnyílnak.
– Nézzétek, a két lúzert!
Három Barbie-lány áll meg mellettük. Mivel ügyet se vetett rájuk senki,
néhány gonoszkodó megjegyzés után, keserű szájízzel tovább mentek. Még a
kínpadon se vallották volna be, hogy irigylik a „két lúzert”.
Június elején, egy verőfényes szombaton, kivételesen az apa is otthon
volt. A konyhában, az asztal körül ült a család.
– Úgy gondoltuk apáddal, – fordult Ginához az anya – merthogy folyton
ezzel nyaggattál minket, Öcsit elhelyezzük egy otthonban. Most találtunk
neki egy megfelelő helyet.
– Mi? – ijedt meg a kislány. – Nem akarom! Azt szeretném, ha itthon lenne.
– Gondold meg. Nem élünk örökké, aztán teljesen rád marad.
– Tudom. Mégsem engedem, hogy elvigyétek. Itt maradsz velünk. Igaz,
Golyófejű? – simogatta meg Öcsi kerek fejét.
– Igeeen! – lelkesedett a gyerek, bár nem tudta, miről van szó.
– Georgina! Ne csúfold.
Az utcáról, öblös kutyaugatás hallatszott.
– Na, ha nincs más, megyünk egyet sétálni az öcskössel. Taki és Beáta,
már várnak.
A szülők megnyugodva, egymásra néztek. Jóleső melegség öntötte el őket.
Még hallották, ahogy az ajtóban lányuk azt mondja:
– Holnap, ha nem fog esni, elmegyünk az Állatkertbe. Jó lesz?
Folytatjuk.
hogy felmérje az erőviszonyokat. A nyolcadik b három csoportra oszlott. Pappdave és hívei. A Kockák, ők amőbáztak, sakkoztak a szünetekben, délutánonként, pedig hosszú, véres csatákat vívtak lézerkardokkal, online. Meg egy lánycsapat. Pitypang őket, magában Barbieknak hívta. Drága holmikban jártak, sminkelésről, ruhákról, frizurákról, pasikról folyt köztük a szó. Ha találkoztak,
vagy búcsúztak, arcukat közel tartották egymáshoz, és a levegőbe cuppantottak, nehogy elmázolódjon rajtuk a festék. Gina nagyon szeretett volna csatlakozni hozzájuk. Volt még néhány kívülálló, aki nem tartozott sehova. A
Tojások, akik egypetéjű ikrek, és beértek egymás társaságával. Pitypang padszomszédja, Diaboli Szilárd, Liszi. Ő nem ereszkedett le pórnéphez. Soha, senkinek sem küldött puskát, és nem is súgott. Fogantatása pillanatában ki lett jelölve az útja.
Idővel apját fogja felváltani egy nagy vegyipari cég igazgatótanácsában.
Szelíd, porcelán-kék szemével ártatlanul nézelődött, de mint egy sakkjátékos,
folyton azt mérlegelte, milyen előnye származik a következő lépésből. Tőle jobbra,
üresen állt a hollóhajú, égő, fekete szemű Dzsenifer helye. Ő azzal kérkedett,
hogy babát vár. Senki sem hitt neki. Gina alig ismerte, mert később
kiderült, hogy nem hazudik, és elkerült az iskolából.
*
Az osztályba
járt még Taki. Neve a Taknyosból származott, mert ha náthásvolt, abrosznyi, kockás zsebkendőbe fújta az orrát. Vele még a tanárok
se törődtek.
Egész nap vitorlás hajókat rajzolt, és teljes fejezeteket tudott szó
szerint idézni a Kincses sziget-ből. Haja, mint a szalmakazal,
cipőfűzője folyton lógott, és a legszebb ruha is úgy állt rajta, mintha egy kutya
szájából húzták volna ki. A magyarázatokra, csak fél füllel figyelt, leckéit óra
előtt csapta össze, mégis erős négyes tanuló volt.
Kivágódott az ajtó, és egy negyvenes, festett vörös hajú nő robbant be
rajta.
– Mit képzelsz, hogy Dávidkát kizavarod a folyosóra?! – bömbölte.
Pappdave, önelégült vigyorral állt az ajtóban.
– Kedves Papp-anyuka, ezt talán a fogadóórán kellene… – hebegte a tanárnő.
– Nem fogok fogadóórákra járni! Nekünk jogaink vannak! Nagyon meg fogod
ütni a bokádat! Kirúgatlak!
Ahogy jött, elviharzott. A tanárnő leült, levette szemüvegét, két ujjal
az orrnyergét masszírozta. Arra gondolt, hogy a tanév végén nyugdíjba
megy. Eddig is már csak az igazgató rimánkodására dolgozott. Negyven éve van a
pályán, belefáradt. Az utóbbi időben elszaporodtak a hasonló incidensek,
és majdnem mindig őt marasztalták el.
- Hagyjátok abba a dolgozatírást – sóhajtotta. – Ez az egész nem a ti hibátok.
Délután kettőkor, mint egy méhraj, kitódultak a nebulók. Langyos májusi
szellő lengedezett. Gyorsan kifújta belőlük az iskolának, még az emlékét is.
A Barbiek, vihorászva, csicseregve vonultak. Gina, hozzájuk csapódott.
Olcsó, márkátlan ruhájában, olyan volt mellettük, mint színes
paradicsommadarak közt, egy ázott verébfióka. Ha néha megszólalt senki
sem figyelt rá. Egy közeli gyorsétterembe mentek. Ott kegyesen megengedték neki,
hogy kihozza, amit rendeltek. Pitypangnak nem volt pénze, és már késésben volt.
– Cső, csajok! – mondta erőltetett vidámsággal. – Mennem kell, otthon,
már így is letépik a fejem.
Anyja, már útra készen várta.
– Hol csavarogtál?! Kértelek, hogy siess haza! Tudod, hogy Öcsit nem
lehet egyedül hagyni! Most miattad el fogok késni!
Georgina szája, gyanúsan remegni kezdett.
– Mást se hallok, csak Öcsi, Öcsi, Öcsi! Nem hívhatok ide senkit, a
barátaimmal nem mehetek el fél órára! Gyűlölöm ezt! Gyűlölöm, gyűlölöm!
– Idefigyelj, kisasszony! Nem engedheted meg magadnak ezt a…
Gina bevágta, öccsével közös szobájuk, ajtaját. Az ágyára vetette magát,
takaróját a fejére húzta. A könnyű paplan rázkódott a hangtalan zokogástól.
Öcsi, Down szindrómával született. Kilenc éves korára, egy négy éves
gyermek szintjére sikerült fejleszteni. Ez teljesen felőrölte a
szülőket. Az apa jóformán állandóan dolgozott, hogy családját eltartsa,
az anya cipelte a sérült kisfiú, minden terhét. Georgina, alkalmazkodó, jó gyerek volt.
Hálásan csipegette fel a néha lehulló szeretetmorzsákat. Egy-egy fáradt mosolyt,
szórakozott simogatást. De a több törődés igénylő kamaszkor, abroncsba
zárta a lelkét. Minden nap, minden veszekedés, szorított rajta egy kicsit.
Csengettek, Öcsi szaladt. Az ajtóban, a platinaszőke Klaudia, a Barbiek
egyik oszlopos tagja állt. Először megdöbbent a kisfiú kerek arca,
húzott szeme láttán. Aztán kibukott belőle a nevetés.
– Pitypangot, izé Ginát keresem.
– Gida, a szobában van és sír – mondta a gyerek, rekedt, mély hangon,
úgy artikulálva, mintha gombócok lennének a szájában. – Akarod, hogy
megmutassam?
Gyere.
Kézen fogta Klaudiát, és bevezette. A lány az ágyon ült kisírt
szemekkel, duzzadt, piros orral. A vendég alig leplezett fitymálással
nézte a szoba két felét elválasztó polcot, a kopott bútorokat. Láthatóan kémkedni jött.
– Kölcsön adnád a magyar könyved? Elhagytam az enyémet, és tudod
holnapra meg kell tanulni azt a verset.
– Persze. De melyik verset?
– Hát…, tudod, amelyikben versszakok vannak.
– Tessék, a könyv. Kérlek, ne beszélj a suliban arról, amit itt láttál,
meg hogy az öcsém milyen.
– Ne aggódj! Csak nem képzeled?
Szája előtt elhúzta a kezét, jelezve, hogy cipzár van rajta.
A következő nap az iskolában azzal telt, hogy a többség Pitypangot
csúfolta.
– Hogy van a kis szörnyszülött, Gida?
– Nem harap?
– Mutatványosként, jó pénzt kereshetnétek vele. Gida, és a szörny.
A Barbiek voltak a legkegyetlenebbek. Liszi a padszomszédja, Taki, és
még páran a Kockák közül, nem álltak be a nyájba.
Padtársa, aki hétszámra nem szól hozzá, az utolsó szünetben megkérdezte:
– Mi van az öcséddel?
– Hagyjatok békén! – fordított hátat Gina. – Halhattad, szörnyszülött.
– Hogy viseled? – kérdezte részvéttel.
– Tonnányi súllyal nehezedik rám.
– Miért nem adjátok be egy otthonba.
– A szüleim nem akarják.
– Pedig, mindig racionálisan kell gondolkodni – szajkózta Liszi, apja
szavait. – A cél szentesíti az eszközt. Ha valami, vagy valaki
keresztezi a terveidet,
az akadályt el kell hárítani.
Pitypang rápillantott, vajon komolyan gondolja? A porcelán-kék szemek
szürkévé változtak, pillantásuk olyan kemény lett mintha két kavicsot
látott volna.
Gina tekintetét foglyul ejtette, vonzotta a mögöttük rejlő feneketlen
üresség.
Az osztály élte megszokott életét. Néhányan, házi feladatot másoltak,
Pappdave, krétával dobálta a Kockákat, azok táskáik fedezékében végezték
kockadolgaikat.
– El kell hárítani az akadályt – folytatta Diaboli. – Ez a szüleidnek is
teher, még nagyobb, mint neked. Ha nem lehet másképp, egy párna az
arcára… Soha, senki nem tudná meg.
Órák után, Georgina egyedül ballagott haza. Észrevette, hogy az utca
túloldaláról, Taki őt bámulja. Úgy tűnt, mondani akar valamit, de nem
mer. A lány gyorsan elfordította a fejét. Olyan érzése támadt, mintha elveszített
volna valamit.
Otthon, Öcsi, szokása szerint elé futott, átölelte és nyálas puszit
adott neki. A nővérét szerette a legjobban. A délután nyugalomban
veszekedés nélkül, csendes, fáradt szülőkkel telt.
Éjszaka, Gina arra ébredt, hogy Liszi duruzsolását hallja a fejében.
Felkelt, kezébe vett, egy kutyát ábrázoló díszpárnát. Megkerülte a
szobát kettéosztó polcot, és Öcsi ágyához lépett. A kisfiúnak nyitva voltak a szemei.
Őt nézte. Az arcára tette a párnát. Egyre erősebben szorította.
– Elbújtam. – Hallotta tompán.
Úgy érezte, mintha víz alól bukkanna fel egy pillanattal, a fulladás
előtt. A vánkost, ijedten a sarokba hajította. Erősen zihált. Szája
kiszáradt, nyelve, mint egy darab szivacs, tapadt az ínyéhez.
– Kukucs – suttogta.
Visszament, az ágya sarkába kuporodott, térdeit felhúzta, és előre-hátra
billegett.
– Megőrültem – gondolta.
Egy óra múlva elaludt. Reggelre megfakult az emlék, majd, mint egy álom
elillant. Talán, a túlterhelt elme, védekező reakciója volt.
Az iskolában, Diaboli várakozó arccal kérdezte:
– Na, mi volt az éjjel? Elhárult az akadály?
– Mi a fenéről beszélsz?
– Gyáva vagy! Soha, semmire se fogod vinni – legyintett Liszi.
Délután megint egyedül ment, messze lemaradva a többiektől.
– Pitypang! Várj meg!
Taki futott utána, cipőfűzője minden lépésnél rátekeredett a bokájára.
– Nem volt semmi baj az éjjel?
– Már te is ezzel jössz? Mit akartok tőlem? Ez valami hülye vicc?
– Még az elvetemült John Silver is megszánta a fiút.
– Mi van? Jaajj, Taki hagyj engem az egylábú kalózaiddal! Kétszáz éve
meghaltak. De nem is éltek, úgy pattantak ki valakinek a fejéből.
– Tényleg nem emlékszel, mit szövegelt tegnap Liszi?
– Hallgatóztál?
– Nem kellett. Ha nem tűnt volna föl, az osztályban mögötted ülök. Ez a
duma: „A cél szentesíti az eszközt.” Fogadni mernék, nem tudja, hogy ez
a középkorban a Jezsuiták jelmondata volt. Azóta minden gyökér ezzel
magyarázza a szarságait.
– Honnan tudsz te ilyeneket? Csak nem lettél hűtlen a kalózokhoz?
– A Kincses sziget csak az egyik a kedvencem. A könyvek a cimboráim.
– Nem vagy te egy kicsit koravén?
– Ezt, már mások is mondták.
Gina a szeme sarkából rásandított. Csak most tűnt fel neki, hogy Taki
vadgesztenye-szemei milyen derűsen, jó indulatúan csillognak.
– Van kedved együtt lógni velem? – kérdezte óvatosan.
A másik gyanakodva pislogott, csapdát sejtett.
– Bemutathatnál a cimboráidnak.
– Rendben. Most megyek a könyvtárba, ott várnak.
– Most ráérek. Anyám, ma nem készül sehova.
Míg jóízűen beszélgetve ballagtak, hirtelen beborult az ég, eleredt az
eső. Az utolsó ötven métert, futva tették meg, mégis eláztak.
– Íme, a könyvek. Nem kell bekapcsolni őket, sőt elemet sem kell
cserélni bennük, soha.
– Hülye! – puffantotta hátba Pitypang.
A pult mögül, középkorú, sovány, sasorrú nő, ismerősként köszöntötte Takit.
– Mutass be a barátnődnek.
A két gyerek egyszerre vörösödött el.
– Nem baj, hogy ráhagytam, hogy a barátnőm vagy? – kérdezte később
suttogva a fiú.
– Nem. – pirult el újra Pitypang füle.
Másnap az iskolában, Gina megkérte a Taki mellett ülő, kedves arcú,
mandulaszemű lányt, cseréljen vele helyet.
Délutánra újra kisütött a Nap. Jó kedvűen együtt léptek ki az iskola
kapuján. Georginára átragadt új barátja szelíd derűje, a lelkét szorító
abroncs lazult
egy kicsit.
– Ha ma is ráérsz, bemutatlak Beátának.
– Ráérek, de nem tudom, hogy érdekel-e Beáta.
– Nagyon jó arc. Együtt nőttünk fel. Kedvelni fogod.
– Biztos, hogy nem – duzzogott magában Gina.
A féltékenység apró, méregzöld lángocskája lobbant fel szívében.
Rövid séta után, befordultak a Bazalt utcába. Kicsi kertes ház előtt
álltak meg. Taki, kulccsal kinyitotta a kaput, és kiabálni kezdett.
– Beáta! Hol vagy! Vendéget hoztam.
A ház mögül, egy hatalmas bernáthegyi cammogott elő. A lány megdermedt a
rémülettől. A kutya megszaglászta, és orrával bökdöste a kezét.
– Ő, Beáta. Azt szeretné, hogy megsimogasd.
– Aranyos – mondta Pitypang kicsit reszketeg hangon.
Másnap délután, Georgina, önként vállalkozott rá hogy leviszi sétálni
Öcsit. A szülők meglepve néztek egymásra. Ez még sohasem fordult elő.
Taki és Beáta, a téren várta őket. A kisfiú, félelem nélkül szaladt az óriási kutyához.
Öt perccel később már birkóztak. A bernáthegyi jámboran tűrte a nyúzást,
és nagyon vigyázva, óvatosan bánt a gyermekkel. Este anyja nem tudta elképzelni,
hogy egy sétától miért ilyen vidám, fáradt, koszos, és izzadt Öcsi.
A következő délután, Gina és Taki, együtt sétált át a téren. Élvezték a
barátságos napsütést, kezük összeért. Elmélyülten beszélgettek, rengeteg
mondanivalójuk volt egymásnak. A bokrok között, gyerekek bújócskáztak. Georgina,
megmerevedett. Ahogy a kamera optikája ráélesít a kiválasztott tárgyra,
úgy rajzolódtak ki szeme előtt, annak a borzalmas éjszakának a részletei.
– Mi történt? – kérdezte ijedten a fiú.
A kislány szeme kivörösödött, könnyei végig csorogtak merev arcán.
– Kis híján megöltem az öcsémet. De még csak nem is emlékeztem rá.
Taki szembe fordult vele.
– Liszi?
– Igen.
– Az a fontos, hogy nem tetted meg. Ki tudtál szabadulni a hatása alól.
Egyszer olvastam erről, azt hiszem ez az agykontroll, valamilyen
elfajzott oldalága.
Elővette, pepita tartalék zsebkendőjét, és puhán letörölte Gina arcáról
a könnyeket. Félszeg, darabos mozdulattal átölelte. A lány bevackolta
magát a karjai
közé, bodor fürtjei, csiklandozták az orrát. Megpróbálta elfújni őket.
– Mit csinálsz? – Nézett föl Georgina.
– Elröpítem a pitypang pihéit.
– De, akkor kopasz lesz.
– Nem baj. Legalább örökké megmarad nekem.
Gina, szinte hallotta, amint lelke abroncsai, csikorogva megnyílnak.
– Nézzétek, a két lúzert!
Három Barbie-lány áll meg mellettük. Mivel ügyet se vetett rájuk senki,
néhány gonoszkodó megjegyzés után, keserű szájízzel tovább mentek. Még a
kínpadon se vallották volna be, hogy irigylik a „két lúzert”.
Június elején, egy verőfényes szombaton, kivételesen az apa is otthon
volt. A konyhában, az asztal körül ült a család.
– Úgy gondoltuk apáddal, – fordult Ginához az anya – merthogy folyton
ezzel nyaggattál minket, Öcsit elhelyezzük egy otthonban. Most találtunk
neki egy megfelelő helyet.
– Mi? – ijedt meg a kislány. – Nem akarom! Azt szeretném, ha itthon lenne.
– Gondold meg. Nem élünk örökké, aztán teljesen rád marad.
– Tudom. Mégsem engedem, hogy elvigyétek. Itt maradsz velünk. Igaz,
Golyófejű? – simogatta meg Öcsi kerek fejét.
– Igeeen! – lelkesedett a gyerek, bár nem tudta, miről van szó.
– Georgina! Ne csúfold.
Az utcáról, öblös kutyaugatás hallatszott.
– Na, ha nincs más, megyünk egyet sétálni az öcskössel. Taki és Beáta,
már várnak.
A szülők megnyugodva, egymásra néztek. Jóleső melegség öntötte el őket.
Még hallották, ahogy az ajtóban lányuk azt mondja:
– Holnap, ha nem fog esni, elmegyünk az Állatkertbe. Jó lesz?
Folytatjuk.
*************************************************
6. VÁLOGATÁS
VERSEIMBŐL
KÁLMÁN ÁGNES: Játszanak a levelek
Zörög a forróság, aszalódó testeJátszik a szél, a lombokon,
halkan, megzörrenve
Remeg a levegő, fújja hőséggel
Levelek fordulnak ki, végükkel
Nyugszik a táj, minden csendes
Sehol egy csurgató felhő ígéret
Az égi áldás nem siratja könnyeit,
mégsem hullajtja levélre, leveit
Felhő nem mozdul haragos hangjával
Szellő sem legyint, dallamával
Hűsítő erejét estére támasztja,
Üdíteni, a napot bezárja
Idejében, hogy ne főjön meg,
semmi e katlanba
Levelek fodra kisimul
Tenyerének éle visszafordul
Libeg az ágak végében
Elvész a csillagok fényében.
2022. 07. 01.
*
Csillagok
fényében
Csillagok
fényében,
fürdik a lenti
táj
Hold
sejtelmébe,
tekint mostohán
Hullik az
ereje,
sápadt arcából
Hullik bogár
hátára,
oly ártatlanul
Csodálkozva
tekint,
Égi mezejéről,
Mintha kérdezni
akarná,
megelégedésül.
2022. 07. 01.
*
Csitt, csak!
Csitt, csak,
Kedvesem!
Itt vagyok még,
veled!
Még itt vagyok
neked!
Írja regéjét az
élet!
Bő almájú
termését,
életem kosarába
Megtöltöm
pirosan,
mosolygós
hasába
Még nem
készülök,
vár sok öröm
óda
Ami lopva
készül,
s, jő titokba
Még hallgasd
velem,
a csend
nyitányát
S, érezzem
szíved,
ütemes járását
Érezzem még
kezed,
finom érintését
Lássam még
szemed,
tiszta fényét
Lássam benne,
örök lobogását
Érezzem
ölelésed,
forró vágyát.
2022.07.01.
*************************************************
7. ANGYALI TALÁLKOZÁSOK
VÉGHELYI
PÉTERNÉ: Egy anya az útpadkán jár
Május lett, a Boldogságos Szűzanyának szentelt hónap, ami a litániák
fátylát húzza a hosszabbodó esték elé. Igaz, már nem szólnak este a
harangok, és nem szaladnak a kertből édes anyai lábak a buzgó
ájtatosságokra. Mennyi idős embernek él a lelkében a litániák szaladása,
a Szűzanyát köszöntő boldog félórák áhítata! Az aranyat érő esőzések
nyomán zöldbe, virágba boruló természet szépülése visz bele minket a
legszebb hónapba, amikor az édesanyákat is köszöntjük. Mennyire
megszoktuk, hogy ezen a napon olyan magasztos dolgokat mondunk, ám
milyen gyakran elrugaszkodunk velük a valóságtól.
*
![]() |
Véghelyi Péterné |
elején Paradicsompuszta után egy asszonyt pillantottam meg az út jobb szélén, amint Zomba irányába menetel. Már elkerültük, amikor kértem a férjemet, hogy álljon meg. Az ajtót kinyitva bevártuk az asszonyt, aki már azelőtt mosolygott, hogy megkérdeztem volna tőle, hogy elvihetjük-e valameddig? Beült mögém a hátsó ülésre, és Zombát jelölte meg úticélnak. Kérdéseimre válaszolva tudtam meg tőle, hogy ő egy hat gyermekes édesanya.
– Hűha! – mondtam neki elismeréssel – akkor maga biztosan bekerül a mennyországba! A hat gyermeke közül azonban három súlyos betegen született, őket Szakályból hozza minden nap a paradicsompusztai intézménybe. Szakályból valóban csak zombai átszállással lehet ide eljutni, és idefele van ugyan csatlakozás, ám miután a gyerekeket beadja az intézménybe, sajnos buszjárat hiánya miatt minden nap gyalog kell
megtennie a Zombáig tartó 4 km-es utat.
– Meg szoktak állni autóval, hogy felvegyék? – kérdeztem, és nagyon jó
volt hallani, hogy az esetek 80%-ában felveszi valaki, holott ő nem
stoppol soha célirányosan. Van még irgalom a szívekben, ha így van ez!
Furcsállottam, hogy egy ilyen kis településen nem kap segítséget a
gyermekek iskolába szállításához. Igen, mindenütt a pénz a válasz, mert
napi elköteleződést jelent a rendszeres gyerekszállítás, és a
falubusznak sok helyre kell mennie. Talán így van, azonban én másképpen
látom ezt. Egy 1300 lélekszámú településen három sérült gyermek
szállítása meg kell, hogy előzzön mindent, és biztosan lenne rá
megoldás. Ez az édesanya azonban tudomásul vette, hogy neki e nélkül a
segítség nélkül kell boldogulnia, és nem jár felsőbb fórumokhoz
reklamálni azért, hogy ezt a helyzetet megoldják. Pedig ha járna, akkor
el lenne intézve. Ez az asszony mást választott. Van lába, és van
reménye nap mint nap megtenni ezt a 4 km-es utat, mert anya. Az anyasága
az ő önazonossága. Felemelő volt vele találkozni, hallgatni, amint a
gyermekeiről egytől egyig beszélt. Hangjából, mosolyából érezni lehetett
a büszkeséget, amikor a hatalmas kincséről, a 8 fős családjáról beszélt.
Teljességet, bizalmat, és hiány nélküli elégedettséget sugárzott ez az
édesanya. Elővételezett mennyország, amikor boldog vagyok, mert ott
vagyok, ahol engem az Isten akar látni, és elégedett, mert tudom, hogy
amivel ő bízott meg, ahhoz megvan minden eszközöm. Délelőtt fél tíz
után, aki a Zomba felé vezető úton jár, vegye fel kocsijára ezt az
anyát, hogy a szürke hétköznapokban megérinthesse lelkét egy darabka
elővételezett mennyország. Ekkor én is megértettem, hogy életem fő műve
az, hogy anyává tett az Isten, és e napon is hálát adok érte!
V.Péterné
Folytatjuk.
8. HAZAI
TÁJAKRÓL
SZEGZÁRDI NAGY
VENDEL IRODALMI MŰINTÉZETÉBŐL
https://www.youtube.com/watch?v=VMxTPxflErI
A VERSEK EREDETI, ÍRÁSOS VÁLTOZATAI
SZEGZÁRDI NAGY VENDEL: MÁSSÁGOM
Azt gondolod rólam,
Más vagyok?
Igen!Hiszen egyre
Szűkebb résen ér
Szememhez a világosság.
De azért én ugyanúgy
Gondolok Terád.
Kérlek ne félj tőlem,
Hidd el nem zavarok,
Csupán csak
Nem látok.
Hiszen valamiben
Mindenki más.
Van aki szép,
Van aki csúf
Van aki jó,
Van aki rossz.
Van aki gonosz.
Van aki kövér,
Van aki sovány.
Van aki süket,
Van aki néma.
Van aki sánta,
Van aki béna,
De olyan is akad,
Aki lát!
Én is átélhetek
Ezernyi csodát.
De van egy titkom,
Neked elárulom.
Ez az én másságom.
Senki sem tudja,
Mikor álmodom.
SZEKSZÁRD, 2022. JÚLIUS 20.
*
SZEGZÁRDI NAGY
VENDEL: HÉTKÖZNAPI
CSODA
Hajnalban,
Mikor felhőt
vet a folyó,
S ólomszürke
pára
Lebeg a légben,
Hiábavalóságokkal
Elő ne
hozakodj.
Ne háborgasd a
Felkelő Napot,
Van neki dolga
Éppen elég.
Minden reggel
Fel kell
kínálnia
Aranytálcán
A ragyogást, s
a fényt
Neked.
SZEKSZÁRD,
2022. AUGUSZTUS 07.
*
SZEGZÁRDI NAGY
VENDEL: AZ EST
Kint már
söthenyesedik az idő,
az est
belebújik az éjszakába,
akár egy meleg
medvebundába,
sötétségbe
burkolódzva pihen,
fáradtan várja
az álmos reggelt,
ki a korai
fényes Nappal kel fel.
Álmait félálomba
kergeti,
a hajnali álom
Isteni,
majd felkel
ágyából kissé megpihenni.
A tegnap már
elmúlt,
történelemmé
vált,
ma új napra
ébredünk,
holnapra
készülünk,
de az még nem a
mienk.
Szemeim előtt
cikázik az eső,
vakon sejtem,
mint vad a vihart,
érzékszervem
árnyalata kihalt,
farkasbőrbe
bújt a bárány,
vagy
báránybőrbe bújt a farkas?
Ez szinte egyre
megy,
az ember
beleremeg,
esetlenül
fekszem, s kelek,
a dolgok már
olyan időtlennek tűnnek,
akár az
őskövületek.
Merev testtel, érzékeny
figyelemmel
járok a
szekszárdi platánsoron,
költők nyomán
visz az álom,
néha zizzen
csak egy őszi falevél,
hanyatt dől,
mikor hintázva Földet ér.
Érdeklődve
figyelem a halkuló neszeket,
némelyek
szándékosan kikerülnének,
lábam
bizonytalanul gödörbe lép,
messziről suttog
a szél, hát ez még él?
Kopott
kabátomat az ősz ereje összehúzza,
gallérja
fázósan felhajtva,
új verseim
lapjait betakarva,
ballagok
hazaesti hajlékomra,
számban a város
idei bor íze,
gesztenye
fákról potyog a barna gesztenye,
zöld burkából
kivetkezve,
udvarom kövén
kopog a dió,
fája alatt
pihenni jó,
a méla, vak
költő ismét hazatért,
lomb söprű
kotor millió levélen,
röghöz
kapaszkodik amelyik fél,
közeli temető
felől, lágy dallamot hoz, a kóborló szél.
2022.
augusztus 28.
*************************************************
9. TÚL AZ ÓPERENCIÁN
AUSZTRÁLIA
KORAI TÖRTÉNELME, CSEVEGŐ STÍLUSBAN
KOLOZSI
ERZSÉBET :AUSZTRÁLIA
TÓTÁGAS
PODCAST VIII. RÉSZ
https://youtu.be/WxLs_Fg0ZEI
tervezése. De, ez nem olyan egyszerű, mint ahogy most elmondtam,
ahogy ezt már Monte Christo
is megtanulta If várában.
Így itt Ausztráliában is elidőzök még egy kicsit a szökéseknél
kísérleteteknél, és persze a hozzájuk tartozó érdekes sorsoknál.
Szóval ma az
egyik helyszín Sydney- ne csodálkozzunk, itt kezdődött maga a fehér ausztrál
történelem, ide hozták a legtöbb rabot. A másik Tasmania, ami ma a hatalmas
erdőségeiről és
Így itt Ausztráliában is elidőzök még egy kicsit a szökéseknél
kísérleteteknél, és persze a hozzájuk tartozó érdekes sorsoknál.
![]() |
Kolozsi Erzsébet |
szinte érintetlen, vadregényes szépségű tájairól
nevezetes, de akkoriban a notórius visszaeső rabokat szállították
ide.
Több
fegyenctelep is volt, úgy látszik sok volt a visszaeső.
A nevezetes szökevények közül egyik Fredrick Ward, akit Captain
Thunderbolt ként azaz Mennydörgés, Ménkő Kapitány - ként ismertek. A másik Martin Cash aki fegyencből író és üzletember lett, nem is akármilyen üzletben.
A nevezetes szökevények közül egyik Fredrick Ward, akit Captain
Thunderbolt ként azaz Mennydörgés, Ménkő Kapitány - ként ismertek. A másik Martin Cash aki fegyencből író és üzletember lett, nem is akármilyen üzletben.
És nem maradhat említés nélkül James Goodwin, aki mint
kormánytisztviselő végezte.
A szökések tervezése olyan változatos mint a szökevények sorsa. Volt aki nagyon dilettánsul szervezte, ha szervezte szökését, ezeket többnyire gyorsan elfogták és az eredeti büntetésüket még meg is tetézték. Volt olyan, aki bevette magát az ismeretlen bozótba, hegyekbe, egy darabig ott
bolyongott, de nem ismervén a terepet és a növényeket, vagy éhezett, esetleg éhen is halt. Akadt, aki közel a végelgyengüléshez önszántából jelentkezett,
kormánytisztviselő végezte.
A szökések tervezése olyan változatos mint a szökevények sorsa. Volt aki nagyon dilettánsul szervezte, ha szervezte szökését, ezeket többnyire gyorsan elfogták és az eredeti büntetésüket még meg is tetézték. Volt olyan, aki bevette magát az ismeretlen bozótba, hegyekbe, egy darabig ott
bolyongott, de nem ismervén a terepet és a növényeket, vagy éhezett, esetleg éhen is halt. Akadt, aki közel a végelgyengüléshez önszántából jelentkezett,
ha
szerencsés volt, és
megtalálta, hol lehet jelentkezni.
Aztán volt olyan is, aki gondosan készült, esetleg társat vagy társakat toborzott így nagyobb eséllyel indult a szökésnek. Persze az akkori
hatóság sem volt egészen fejre ejtve, ők is tudták, amit mi tudunk, de nem volt
kellő számú emberük a hatékony felügyeletre. Ezért az elzárást, fogdát
olyan helyre telepítették, ahová földrajzilag nehéz eljutni és még nehezebb eljönni.
Egyik ilyen hely a Sydney Harbour ban lévő Cockatoo island Cockatoo sziget volt.
Körben víz, cápákkal tele, a talaj sziklás, és a jó rend vagy biztonság
kedvéért az odakerült rabokat még sziklákhoz is láncolták.
Nem is sokan szöktek meg onnan, de egyik, akinek sikerült, az Fredrick Ward volt.
Aztán volt olyan is, aki gondosan készült, esetleg társat vagy társakat toborzott így nagyobb eséllyel indult a szökésnek. Persze az akkori
hatóság sem volt egészen fejre ejtve, ők is tudták, amit mi tudunk, de nem volt
kellő számú emberük a hatékony felügyeletre. Ezért az elzárást, fogdát
olyan helyre telepítették, ahová földrajzilag nehéz eljutni és még nehezebb eljönni.
Egyik ilyen hely a Sydney Harbour ban lévő Cockatoo island Cockatoo sziget volt.
Körben víz, cápákkal tele, a talaj sziklás, és a jó rend vagy biztonság
kedvéért az odakerült rabokat még sziklákhoz is láncolták.
Nem is sokan szöktek meg onnan, de egyik, akinek sikerült, az Fredrick Ward volt.
Ő már itt
született Ausztráliában, közelebbről Windsor- ban.
Csikós
- és marhahajcsár volt eredetileg. De nemcsak hajtotta őket, hanem
kereskedett is velük, főleg lovakkal. Lótolvaj és orgazda volt, míg rá
nem jöttek. Akkor viszont rögtön a Cockatoo szigetre űzték. Ott annak rendje
- és marhahajcsár volt eredetileg. De nemcsak hajtotta őket, hanem
kereskedett is velük, főleg lovakkal. Lótolvaj és orgazda volt, míg rá
nem jöttek. Akkor viszont rögtön a Cockatoo szigetre űzték. Ott annak rendje
módja szerint oda is
láncolták. Ámde volt neki egy barátnője, mégpedig
őslakos, akit később Mary-nek nevezett, és ő vállalta, hogy átúszik a szigetre
őslakos, akit később Mary-nek nevezett, és ő vállalta, hogy átúszik a szigetre
és cápák ide vagy oda,
szájában tartva visz neki reszelőt. Ezzel szépen
elreszelgette a láncait,
ideje volt, és barátnőjével, akit később feleségének nevezett, átúsztak
a mai Balmain partjára,ez kb 4 km vízen. Úgy látszik a cápák aznap már
jóllakottak voltak. De azért nem szívesen maradt volna a közelben, ki tudja miért,
így tovább mentek Hunter Valley-be, 100km körülbelül,onnan még
messzebb Bourke és Moree környékére. Ez nagyjából 700 km-re van a Cockatoo szigettől, már voltak arra akkor telepesek. Úgy döntött, kifizetődőbb, ha
betyárnak áll és utasok kirablásából keresi a betevőt. Ekkor vette fel a
elreszelgette a láncait,
ideje volt, és barátnőjével, akit később feleségének nevezett, átúsztak
a mai Balmain partjára,ez kb 4 km vízen. Úgy látszik a cápák aznap már
jóllakottak voltak. De azért nem szívesen maradt volna a közelben, ki tudja miért,
így tovább mentek Hunter Valley-be, 100km körülbelül,onnan még
messzebb Bourke és Moree környékére. Ez nagyjából 700 km-re van a Cockatoo szigettől, már voltak arra akkor telepesek. Úgy döntött, kifizetődőbb, ha
betyárnak áll és utasok kirablásából keresi a betevőt. Ekkor vette fel a
Ménkü Kapitány nevet.
Akkoriban az utasok is, postakocsik is vittek pénzt
magukkal, rendőr aránylag kevés volt, így ha valaki ügyesen csinálta és értett a lovakhoz, márpedig ő
értett, akkor meg meg lehetett élni belőle. Mary végig vele
volt. Végül mégis egy rendőrökkel vívott tűzpárbajban halt meg. Akik ismerték, kedvelték, nem volt erőszakos, szinte úriemberként viselkedett az áldozataival.
Gentlemen betyárnak nevezték, ha ez a két fogalom összeegyeztethető egyáltalán.
talán még nehezebb volt. Ehhez tudni kell, hogy ő Port Arthur nevelő
intézményét hagyta el. Tasmániában ez a nevelő intézmény, azaz fegyház
volt. Végül mégis egy rendőrökkel vívott tűzpárbajban halt meg. Akik ismerték, kedvelték, nem volt erőszakos, szinte úriemberként viselkedett az áldozataival.
Gentlemen betyárnak nevezték, ha ez a két fogalom összeegyeztethető egyáltalán.
*
A másik
nevezetes szökevény Martin Cash volt. Az ő szökése ha lehet,talán még nehezebb volt. Ehhez tudni kell, hogy ő Port Arthur nevelő
intézményét hagyta el. Tasmániában ez a nevelő intézmény, azaz fegyház
és tele igazán notórius volt a rabok között. Az
őrök kegyetlenek voltak, a
kényszermunka nehéz, ellátmány igencsak szűkös. A rabok szökési szándékát
kényszermunka nehéz, ellátmány igencsak szűkös. A rabok szökési szándékát
még az is nehezítette,
hogy ez telep egy félszigeten volt, amit egy keskeny
földnyelv kötött össze a szárazfölddel. Ide az őrök vérebeket telepítettek, láncon,
földnyelv kötött össze a szárazfölddel. Ide az őrök vérebeket telepítettek, láncon,
aki a közelükbe akart
volna férkőzni, hát bizony széttépik. Állítólag az őrök
még rendszeresen heccelték is őket, hogy kellőképpen vérengzőek legyenek.
még rendszeresen heccelték is őket, hogy kellőképpen vérengzőek legyenek.
Tehát a szárazföld
kizárva, marad a vízi út, annak, aki tud úszni. Martin Cash
két társával azt találta ki,hogy kényszermunka után elbújnak majd a ruházatukat a fejükre kötik, mint egy batyut, és az éjszaka leple alatt átúsznak a
szárazföldre, kicselezvén a kutyákat. Így is történt, ámde útközben lecsúszott a
két társával azt találta ki,hogy kényszermunka után elbújnak majd a ruházatukat a fejükre kötik, mint egy batyut, és az éjszaka leple alatt átúsznak a
szárazföldre, kicselezvén a kutyákat. Így is történt, ámde útközben lecsúszott a
batyu, és mindhárman
meztelenül értek partot. Kénytelenek voltak egy közeli
kunyhót kirabolni,
ruhákért.
És ha már ez sikerült, hátha a többi rablás is sikerülni fog, ők lettek
a Cash and Co banda. Aránylag sokáig garázdálkodtak, ám egyszer
pechükre egy tűzpárbajban az egyik rendőr meghalt, ami azonnali akasztást
És ha már ez sikerült, hátha a többi rablás is sikerülni fog, ők lettek
a Cash and Co banda. Aránylag sokáig garázdálkodtak, ám egyszer
pechükre egy tűzpárbajban az egyik rendőr meghalt, ami azonnali akasztást
jelentett akkoriban. Valami miatt
azonban mégsem akasztották fel őket, hanem
tovább zsuppolták a
társaságot
Norfolk szigetre, no az sem egy üdülőtelep volt. Érdekes módon, ott
megváltozott az élete, jó magaviselete miatt felügyelő lett, rablóból
lesz a jó pandúr sőt meg is nősült. Főállásban a Tasman Royal Botanical Garden
egyik dolgozója volt. De azért valamiből pénzt is kell csinálni, így
másodállásban nyilvánosházakat üzemeltettett Christchurch Uj Zélandban.
Norfolk szigetre, no az sem egy üdülőtelep volt. Érdekes módon, ott
megváltozott az élete, jó magaviselete miatt felügyelő lett, rablóból
lesz a jó pandúr sőt meg is nősült. Főállásban a Tasman Royal Botanical Garden
egyik dolgozója volt. De azért valamiből pénzt is kell csinálni, így
másodállásban nyilvánosházakat üzemeltettett Christchurch Uj Zélandban.
Norfolk sziget
ugyanis oda közelebb van, mint Ausztráliához. Ekkoriban úgy
érezte, hogy az élete kész regény, ezért lediktálta önéletrajzát valakinek. Ennek
alapján később meg is jelent a könyv, Martin Cash kalandjai a címe.
sikertelen szökés, ami kicsit komikus. Billy Hunt nevű egyén, aki utcai
szinészi produkciókból élt eredetileg, csepűrágónak is mondhatnám, azt találta
ki, hogy beburkolózik egy kenguru lenyúzott bőrébe, és így ugrálva
fogja megtéveszteni a kutyákat és az őröket, hogy átjusson a túlpartra. Csak arra
érezte, hogy az élete kész regény, ezért lediktálta önéletrajzát valakinek. Ennek
alapján később meg is jelent a könyv, Martin Cash kalandjai a címe.
*
Ha már itt az
Eagle Neck félszigetnél tartunk, ehhez fűződik egy olyansikertelen szökés, ami kicsit komikus. Billy Hunt nevű egyén, aki utcai
szinészi produkciókból élt eredetileg, csepűrágónak is mondhatnám, azt találta
ki, hogy beburkolózik egy kenguru lenyúzott bőrébe, és így ugrálva
fogja megtéveszteni a kutyákat és az őröket, hogy átjusson a túlpartra. Csak arra
nem számított, hogy
az ide rendelt őrök nem voltak fényesen ellátva, így
mikor meglátták a kengurut, megörültek, hogy kiegészítik a húsellátmányt és
mikor meglátták a kengurut, megörültek, hogy kiegészítik a húsellátmányt és
kezdtek rá lövöldözni. Egy
darabig ide oda ugrált, hátha sikerül a dolog de aztán
annyira sűrűsödtek a lövések, hogy feladta magát, és engedte, hogy visszakísérjék a
telepre. Hogy ott aztán mit kapott, mindenki fantáziájára bízom, korbács
volt benne egész biztos.
Port Arthur a
tasmán sziget dél keleti csücskében van. Volt azon a
szigeten még több büntető telep is, mondanom sem kell egyik rosszabb
hírű, kegyetlenebb, mint a másik. A sziget nyugati partján lévő Sarah Island,
annyira sűrűsödtek a lövések, hogy feladta magát, és engedte, hogy visszakísérjék a
telepre. Hogy ott aztán mit kapott, mindenki fantáziájára bízom, korbács
volt benne egész biztos.
szigeten még több büntető telep is, mondanom sem kell egyik rosszabb
hírű, kegyetlenebb, mint a másik. A sziget nyugati partján lévő Sarah Island,
Maquarie Harbour az
egyik ilyen hely volt, nem véletlen, hogy az öböl bejáratát
Hells Gate-nek azaz pokol kapujának nevezték. Itt voltak, akik csak azért indultak
szökésnek, hogy lelőjék őket útközben, és így meneküljenek a további
szenvedésektől.
Connell, favágóként dolgoztak és lassan lassan sikerült annyi fát
elrejtsenek, hogy egy ladikot eszkábáljanak. Nagyon óvatosan eltávolodtak a többi
favágótól és a ladikban az öbölbe torkolló folyón árral szemben,
felfelé eveztek. Ez ma a Gordon folyó. El is jutottak egy jó darabig, mígnem
Hells Gate-nek azaz pokol kapujának nevezték. Itt voltak, akik csak azért indultak
szökésnek, hogy lelőjék őket útközben, és így meneküljenek a további
szenvedésektől.
*
Egy emberpárnak
sikerült mégis elkerülni innen. James Goodwin és ThomasConnell, favágóként dolgoztak és lassan lassan sikerült annyi fát
elrejtsenek, hogy egy ladikot eszkábáljanak. Nagyon óvatosan eltávolodtak a többi
favágótól és a ladikban az öbölbe torkolló folyón árral szemben,
felfelé eveztek. Ez ma a Gordon folyó. El is jutottak egy jó darabig, mígnem
vízesés állta
útjukat. Kénytelenek voltak gyalog folytatni az utat. Kelet felé
igyekeztek, ahol akkor már települések voltak . No errefelé aztán vannak magas
hegyek, szinte áthatolhatatlan sűrű erdő. Ha az egyik hegyen túljut az
ember, utána ott a következő, következő, és következő.
Nem tudni hol, de a két ember szétvált egymástól, és Thomas Connelről
azóta se tudni, hova veszett. James Goodwin átevickélt, átküzdötte magát
a keleti partra, ahol természetesen elfogták. De itt jön a szerencse. Kiderült,
hogy ő az első fehér, aki ezt az utat megtette, Nyugatról Keletre.
Beszámolója a megtett útról, helyszínekről aránylag pontos volt, így akasztás
helyett megtették földmérőnek. Ebben a minőségében több felderítő
expedícióban vett részt.
.........................................................
Ma Ausztrália
egyik nagyvárosának, sőt, egy darabig még fővárosának is,
az alapításával foglalkozom. Igen, kitalálhatták, Melbourne a téma.
Érzékelem a visszajelzésekből, hogy szakadjak el már végre Sydney-től,
nemcsak az az egy város van Ausztráliában, a többiről semmit nem hallunk!
Így igaz, az eddigi adások kicsit Sydney-centrikusak voltak , de
mentségemül szolgál, hogy Ausztrália igazából mégiscsak ott kezdődött.
Akkor ez alkalommal az örök rivális, Melbourne kerül sorra.
Ha van olyan, aki nem tudná, esetleg az északi féltekén, kezdettől fogva
megy a versengés a két város között, aki itt él, nem akar oda költözni,
aki ott él, nem akar ide költözni. Én talán úgy jellemezném a különbséget,
igyekeztek, ahol akkor már települések voltak . No errefelé aztán vannak magas
hegyek, szinte áthatolhatatlan sűrű erdő. Ha az egyik hegyen túljut az
ember, utána ott a következő, következő, és következő.
Nem tudni hol, de a két ember szétvált egymástól, és Thomas Connelről
azóta se tudni, hova veszett. James Goodwin átevickélt, átküzdötte magát
a keleti partra, ahol természetesen elfogták. De itt jön a szerencse. Kiderült,
hogy ő az első fehér, aki ezt az utat megtette, Nyugatról Keletre.
Beszámolója a megtett útról, helyszínekről aránylag pontos volt, így akasztás
helyett megtették földmérőnek. Ebben a minőségében több felderítő
expedícióban vett részt.
Podcast
17-ik Melbourne
https://youtu.be/l5bjvDYtWvs
az alapításával foglalkozom. Igen, kitalálhatták, Melbourne a téma.
Érzékelem a visszajelzésekből, hogy szakadjak el már végre Sydney-től,
nemcsak az az egy város van Ausztráliában, a többiről semmit nem hallunk!
Így igaz, az eddigi adások kicsit Sydney-centrikusak voltak , de
mentségemül szolgál, hogy Ausztrália igazából mégiscsak ott kezdődött.
Akkor ez alkalommal az örök rivális, Melbourne kerül sorra.
Ha van olyan, aki nem tudná, esetleg az északi féltekén, kezdettől fogva
megy a versengés a két város között, aki itt él, nem akar oda költözni,
aki ott él, nem akar ide költözni. Én talán úgy jellemezném a különbséget,
hogy Sydney inkább
kifelé gyönyörű, lásd Operaház, ami kívül csoda, belül
inkább átlagos.
Melbourne befelé mutat többet, lásd Victoria Art Centre ami kívül semmi
különös, de belül gyönyörű.
Ezek után hogy is alakult ki Melbourne?.
Hivatalosan 1835 az alapítás éve. Akkoriban is még szinte mániákusan
rettegtek attól, hogy jönnek a franciák és majd jól gyarmatosítanak a
britek előtt. Ez is volt az egyik oka, hogy a kontinens déli részén próbálkoztak
településekkel, nehogy más betegye oda a lábát. Egyik ilyen település
volt a mai Port Phillip-nél, Sorrento, de nem volt életképes. A 19. század első
évtizedeiben már szinte csak a bálna és fókavadászok jártak arrafelé.
Mit mondjak, jó büdös lehetett. Bálna olaj ha ég, fűszerezve a fóka ürülékkel, nem
a kellemes illatok közé tartoznak.
E
buzgalom közben két felfedező Hume és Howell még a Murrumbidge
folyón túl is eljutott . Úgy látták, településre és művelésre alkalmas
terület van arrafelé. És itt jön képbe John Batman vállalkozó. Ő már itt született
Ausztráliában. Foglalkozása birka-ill. marhatenyésztő lett volna, de
igazán a jól fizető üzleti lehetőségek vonzották.
Eredetileg Tasmaniában próbált szerencsét. Voltak is ott viselt dolgai,
amire ma már nem lenne büszke. Hivatalosan az útonállók ellen vette fel
a harcot, és ha már járta a bozótot fegyverrel, az útjába kerülő bennszülötteket
is kaszabolta egy kicsit. Jövedelmezőbbnek látta azonban, hogy
visszakerüljön a szárazföldre, a terület alkalmasabb volt gazdálkodásra, és
inkább átlagos.
Melbourne befelé mutat többet, lásd Victoria Art Centre ami kívül semmi
különös, de belül gyönyörű.
Ezek után hogy is alakult ki Melbourne?.
Hivatalosan 1835 az alapítás éve. Akkoriban is még szinte mániákusan
rettegtek attól, hogy jönnek a franciák és majd jól gyarmatosítanak a
britek előtt. Ez is volt az egyik oka, hogy a kontinens déli részén próbálkoztak
településekkel, nehogy más betegye oda a lábát. Egyik ilyen település
volt a mai Port Phillip-nél, Sorrento, de nem volt életképes. A 19. század első
évtizedeiben már szinte csak a bálna és fókavadászok jártak arrafelé.
Mit mondjak, jó büdös lehetett. Bálna olaj ha ég, fűszerezve a fóka ürülékkel, nem
a kellemes illatok közé tartoznak.
folyón túl is eljutott . Úgy látták, településre és művelésre alkalmas
terület van arrafelé. És itt jön képbe John Batman vállalkozó. Ő már itt született
Ausztráliában. Foglalkozása birka-ill. marhatenyésztő lett volna, de
igazán a jól fizető üzleti lehetőségek vonzották.
Eredetileg Tasmaniában próbált szerencsét. Voltak is ott viselt dolgai,
amire ma már nem lenne büszke. Hivatalosan az útonállók ellen vette fel
a harcot, és ha már járta a bozótot fegyverrel, az útjába kerülő bennszülötteket
is kaszabolta egy kicsit. Jövedelmezőbbnek látta azonban, hogy
visszakerüljön a szárazföldre, a terület alkalmasabb volt gazdálkodásra, és
engedélyt kért egy újabb kolónia melegalakításához a NSW kormányzótól. Nem
kapta meg, mert az tartott
tőle, hogy ha két kolónia van, feszültség támad köztük. Lehet, hogy ez volt a
későbbi rivalizálás csírája? Batman úgy gondolta, hogy
akkor viszont megvásárolja a földet az ott élő őslakosoktól, így hivatalosan
akkor viszont megvásárolja a földet az ott élő őslakosoktól, így hivatalosan
mégiscsak lesz egy település a Yarra partján.
Ez történt 1835-ben, máig ez a hivatalos alapítási dátum. Érdemes
foglalkozni, hogy milyen áron jutott a földhöz. A szerződés értelmében,
Batman Treaty, mintegy 24oo nkm földet bérel, a Kulin törzstől az alábbi
Ez történt 1835-ben, máig ez a hivatalos alapítási dátum. Érdemes
foglalkozni, hogy milyen áron jutott a földhöz. A szerződés értelmében,
Batman Treaty, mintegy 24oo nkm földet bérel, a Kulin törzstől az alábbi
fizetségért évente:
40 pokrócot-takarót
30 fejszét
100 kést
50 ollót
30 tükröt
200 zsebkendőt
100 font lisztet ez kb 45 kg -nak felel meg
és 6 inget kell biztosítani a törzs tagjainak. Ezekből Igazán a
zsebkendőt nem értem.
Batmanról még azt is kell tudni, hogy felesége eredetileg fegyenc volt,
7 lányuk és egy fiuk született. Azonban aránylag fiatal korában
elhatalmasodott rajta a szifilisz és élete utolsó éveiben gyékény kocsiban
40 pokrócot-takarót
30 fejszét
100 kést
50 ollót
30 tükröt
200 zsebkendőt
100 font lisztet ez kb 45 kg -nak felel meg
és 6 inget kell biztosítani a törzs tagjainak. Ezekből Igazán a
zsebkendőt nem értem.
Batmanról még azt is kell tudni, hogy felesége eredetileg fegyenc volt,
7 lányuk és egy fiuk született. Azonban aránylag fiatal korában
elhatalmasodott rajta a szifilisz és élete utolsó éveiben gyékény kocsiban
tologatták. Feleségéről,
Eliza Callaghen, még annyit jegyeztek fel, hogy
eredetileg hamis bankjegyet akart elsütni, nem valószínű, hogy ő hamisította volna,
eredetileg hamis bankjegyet akart elsütni, nem valószínű, hogy ő hamisította volna,
így Van Diemen
földre, azaz Tasmániába száműzték. Leírások szerint
szemrevaló volt. Talán ez az oka, hogy mikor megszökött, Batman bujtatta. Később
kegyelmet eszközölt ki számára és az után össze is házasodtak. Batman
sem lehetett a hűség mintaképe, hisz valahogyan csak összeszedte a szifiliszt. Mikor már Batman-on elhatalmasodott a kór, az asszony továbbállt, valószínű egy
egészséges emberrel.
És ha már a
nőknél tartunk:
Elizabeth ugye megszökött és Batman bujtatta, végül el is vette
feleségül. De szép számú fegyencnőnek nem volt erre így lehetősége, ha
bekerültek az un Female Factory- ba akkor ha jó magaviseletű volt, kikölcsönözték
cselédnek. Vagy, és ez sokszor előfordult, szabad telepesenek vagy
felszabadult rabnak akiknek nemcsak szolgálóra volt szüksége, hanem más szolgáltatásra is, ezért ezeken a helyeken kerestek feleséget. Úgy történt, hogy megjelent a férj jelölt, elmondta, milyen igényei vannak az intézmény vezetőjének.
szemrevaló volt. Talán ez az oka, hogy mikor megszökött, Batman bujtatta. Később
kegyelmet eszközölt ki számára és az után össze is házasodtak. Batman
sem lehetett a hűség mintaképe, hisz valahogyan csak összeszedte a szifiliszt. Mikor már Batman-on elhatalmasodott a kór, az asszony továbbállt, valószínű egy
egészséges emberrel.
Elizabeth ugye megszökött és Batman bujtatta, végül el is vette
feleségül. De szép számú fegyencnőnek nem volt erre így lehetősége, ha
bekerültek az un Female Factory- ba akkor ha jó magaviseletű volt, kikölcsönözték
cselédnek. Vagy, és ez sokszor előfordult, szabad telepesenek vagy
felszabadult rabnak akiknek nemcsak szolgálóra volt szüksége, hanem más szolgáltatásra is, ezért ezeken a helyeken kerestek feleséget. Úgy történt, hogy megjelent a férj jelölt, elmondta, milyen igényei vannak az intézmény vezetőjének.
Az felsorakoztatta
a kritériumnak megfelelő lányokat. Az ember kiválasztotta,
a börtönkáplár rögtön össze is
eskette őket, és kész a frigy. Ez az eljárás
kísértetiesen hasonlít a rabszolgapiacra. Ennek több előnye volt férfi
szempontból, az asszony kvázi a tulajdona lett, dolgozhatott neki, vagy amit az
kísértetiesen hasonlít a rabszolgapiacra. Ennek több előnye volt férfi
szempontból, az asszony kvázi a tulajdona lett, dolgozhatott neki, vagy amit az
ura parancsolt. De ha gyerek
született, az jogos utódnak számított. Női szemmel
olyan volt mint a lottó ha
bejön, tehát rendes ember a férj, akkor megszabadult a
rabságtól és emelt fővel élhet tovább. Ha nem jön be, talán akkor se
lehet rosszabb, mint bent a Factory-ban. Ezeket az intézményeket azért hozták
rabságtól és emelt fővel élhet tovább. Ha nem jön be, talán akkor se
lehet rosszabb, mint bent a Factory-ban. Ezeket az intézményeket azért hozták
eretileg létre, hogy
fedelet és ellátást biztosítsanak külön a nőknek . Egyszerre
volt börtön, munkatábor és nevelőintézet. Aki oda bekerült, kategorizálták, első,
második harmadik kategkória ill. osztálybesorolás volt. Az első aki jó
viseletű volt, az még lehetett szolgáló kint is, igaz oda ment este vissza, sőt,
mehetett templomba vasárnap. A második osztály nehezebb munkát kapott,
pl. a mosodába került. Képzeljük el a többi rab, telepesek, katonák ruháit kellett
mosni, kézzel. Nemcsak a mosószer volt erős, de a ruhák anyagai is
többnyire durva anyagból készültek. Csoda, hogy maradt bőr a kezükön, ha
volt börtön, munkatábor és nevelőintézet. Aki oda bekerült, kategorizálták, első,
második harmadik kategkória ill. osztálybesorolás volt. Az első aki jó
viseletű volt, az még lehetett szolgáló kint is, igaz oda ment este vissza, sőt,
mehetett templomba vasárnap. A második osztály nehezebb munkát kapott,
pl. a mosodába került. Képzeljük el a többi rab, telepesek, katonák ruháit kellett
mosni, kézzel. Nemcsak a mosószer volt erős, de a ruhák anyagai is
többnyire durva anyagból készültek. Csoda, hogy maradt bőr a kezükön, ha
maradt.
A harmadik osztály, no ők aztán törhettek követ, vagy kenderzsinórt
szálazhattak. Itt jegyzem meg, hogy könnyű volt az elsőből a
harmadikba kerülni. Elég volt, hogy valaki kijár cselédnek, ott a gazda, vagy
A harmadik osztály, no ők aztán törhettek követ, vagy kenderzsinórt
szálazhattak. Itt jegyzem meg, hogy könnyű volt az elsőből a
harmadikba kerülni. Elég volt, hogy valaki kijár cselédnek, ott a gazda, vagy
valaki megerőszakolja
és állapotos lesz. Ezért a “szemérmetlenkédést” járt ez a
büntetés. Egyébként a gyereket szülés után 3 éves koráig maga mellett tarthatta, után vitték árvaházba.
E kis
kitérő után, Melbourne történetének nincs vége, mert Bourke
kormányzó a szerződést érvénytelennek nyilvánította, és a korona
tulajdonának deklarálta a területet. Itt jelenik meg John Pascoe Fawkner, aki egy fegyenc gyermekeként került a gyarmatokra. Felnőttként sok mindennel
próbálkozott, volt pék, favágó, gazdálkodó, többek között, míg végül a szerencse a Yarra partjára vitte, ahol Batman mellett őt is Melbourne egyik
alapítójaként tartjuk számon, hogy miért, ez már egy másik felvétel témája lesz.
Mellékletek
terület
YouTube-videó (Podcast 15 Sikeres és sikertelen szökések) előnézete
YouTube-videó (Podcast 17 Hogyan is jött létre Melbourne) előnézete
Folytatjuk.
büntetés. Egyébként a gyereket szülés után 3 éves koráig maga mellett tarthatta, után vitték árvaházba.
kormányzó a szerződést érvénytelennek nyilvánította, és a korona
tulajdonának deklarálta a területet. Itt jelenik meg John Pascoe Fawkner, aki egy fegyenc gyermekeként került a gyarmatokra. Felnőttként sok mindennel
próbálkozott, volt pék, favágó, gazdálkodó, többek között, míg végül a szerencse a Yarra partjára vitte, ahol Batman mellett őt is Melbourne egyik
alapítójaként tartjuk számon, hogy miért, ez már egy másik felvétel témája lesz.
YouTube-videó (Podcast 15 Sikeres és sikertelen szökések) előnézete
YouTube-videó (Podcast 17 Hogyan is jött létre Melbourne) előnézete
........................
16. RÉSZ, AHOL
KOLOZSI ERZSÉBETET - CSIBIT - KÉRDEZI EGY AMERIKAI RIPORTER
Vendi, a link magyar
16-ik podcast epizód , ezúttal nem Csibi mesél Ausztrál történelemről,
hanem őt kérdezik életéről.
Ha valakit érdekelne, ezen a youtube linken lehet meghallgatni:
https://www.youtube.com/channel/UCIqOhft_PVCeCFSNg_EPb0A
sok puszi, CSIBI !
On Sun, Jul 31, 2022
Vendi, a link magyar
16-ik podcast epizód , ezúttal nem Csibi mesél Ausztrál történelemről,
hanem őt kérdezik életéről.
Ha valakit érdekelne, ezen a youtube linken lehet meghallgatni:
https://www.youtube.com/channel/UCIqOhft_PVCeCFSNg_EPb0A
sok puszi, CSIBI !
On Sun, Jul 31, 2022
*************************************************
10. BEMUTATJUK
- VERSVÁLOGATÁS SZŐCS ÉVA (ERDÉLY):Lásd meg a
csodát Lásd meg a
csodátminden kis
virágban,
a felkelőnapkacér
sugarában.Gyengéd
érintésben,apró ölelésbenérezd a jóságotaz emberi
létben.Imádkozz néhacsendben az
Istenhez,tanulj meg
szeretni,s adni
önzetlen.Légy hálása
mindennapokért,örvendjen
szíveda holnapért.Gyermek kacajvegyen néha
körül,ha kapsz
valamitannak mindig
örülj.Minden nap
mondjköszönetet
érte,hogy e csodás
életnekvagy része. *
Angyalok hangja
Angyalok
hangját hallom az éjben.
Adj helyet Uram
oda fönt nekem.
Meghúzódom
a
menny szegletében,
s hallgatom dicső éneked.
Földi lét
múlandó, véges
hited az mi
téged megtarthat itt.
Kulcsold imára
kezedet szépen,
kérjed minden
nap a Megváltót s higgy!
Mikor majd
eljön a végső órád
búcsúzni
készítsd fel lelkedet.
Adj hálát, hogy
ajándékba kaptad
e szépséges
Földi életed.
*
Mikor szólnak
Mikor szólnak a
harangok,
égig csendül
fel a hangjuk.
Megnyílik a
mennynek kapuja,
ott tekint le
Isten fia.
Sorba veszi az
imákat
fényt gyújt e
sötét világra.
Keresi a
tévelygőket
megáldja a
szenvedőket.
Csengő - bongó
harang szava,
érjen el hozzád
is még ma.
Szíved mélyén
gyújtson lángot.
Jézusodnak adj
hálát
fogadd be a hit
- varázsát.
..............
VERSVÁLOGATÁS
PESA ANNA MÁRIA: MINDENKINEK!
Nem csak egy
nap kell ünnepelni,
Egymást minden
nap kell szeretni.A rosszat
örökre el kell temetni,Mindennap
legalább egy jót cselekedni. Születésnap,
vagy névnap, nem számít,Másnapra
elmúlik, az ünnep elmászik.Mindennap ott
vagyunk egymásnak,Ne feledjük, a
segítség nem várhat. Csak egy
telefon, jól van az illető?Kell - e
vásárolni, kísérni, ha szép az idő?Csupán
mosolyogni az utcán az emberekre,Nekünk is
jólesne, nem öklöt rázva, fenyegetve. Jól tudom, hogy
van bajunk éppen elég,De elfeledjük
kicsit, ha a jót megköszönték.Higgyétek el,
szebb lesz az életünk,Ha egymással,
türelmesek, figyelmesek leszünk
2022.06.29. *
PESA ANNA MÁRIA: Még mit
adhatok?
Annyi a
gondolat csomókban, a fejemben,
Hogyan is
bogozzam, hogy legyen értelem.
Elég lehet, már
a sok okos tanácsból,
De mi mást
adhatnék, a tapasztalatból.
Gyermekként
elszántan színésznő akartam lenni,
De a darabban a
szövegem, nem tudtam befejezni.
A szerepembe
oly nagyon beleéltem magam,
A darab
közepén, hazáig zokogva szaladtam.
Nagyobbacska
voltam, szerettem énekelni,
Azt hittem,
majd a hangom miatt fel fognak fedezni.
A hangom bizony
hol szép, hol meg hamis volt,
Énekesi pályám
még nem volt de, máris halott volt.
Ügyetlennek
gondoltam magam senki sem bíztatott,
Az órákon
rajzolni, festeni, nem tudtam csak átlagost.
Gyermekeimnek
elalvás előtt esténként meséltem,
A fejemből az
érdekes történetek, sorra érkeztek.
Jóval később
szomorúságom, írtam ki magamból,
Rímek kezdtek
össze állni, kicsinyke agyamból.
Aztán eszembe
jutottak szép dolgok sorra.
Így kerülnek
most már, a verseim papírra.
2022.07.03.
*
PESA ANNA MÁRIA:
Július
Beléptünk már a
forró hetedik hónapba,
Egész nap
áztatjuk a lábunk, a lavórba.
Jó is az, ha
megmaradt a régi időkből,
Kevesebb vizet
kell cserélni, mint a medencéből.
Nem a mi
éghajlatunk, ami most van az már tuti,
A sok, sok folyadéktól,
mit megiszunk, leszünk pufi.
Jövet, menet
melegünk van, hiába klíma, ventilátor,
És a zuhany,
meg a mosdás, nem kerüljük az izzadságot.
Régen esett már
az eső, városon, és vidéken,
szomjas a föld,
és az emberek egy másik földrészen.
Reménykedjünk
jó lesz hozzánk a természet,
Esőt ígérnek a
jósok, nem túl kevés, és nem sok lesz.
2022.07.02.
*
Világító Torony
A tengerparton
áll büszkén, magányosan,
Kihúzva magát,
egyenesen, szabályosan.
Hogy minél
jobban észrevehető legyen,
Az
eltévedteknek a hatalmas tengeren.
A nap fényétől
fehéren vakít a világosban,
Az éj
sötétjében, a fényét szórja a kupolában.
Magasan áll, a
viharos hullámok felett,
Közel, s távol
semmi sincs, nemhogy emberek.
Már sok életet
mentett mióta itt áll,
Nagyon régen,
még emberek lakták.
Manapság, a
technika ide is elért,
De a helyiek
szeretik, vajon miért?
Nem csak
hasznos, de emlék is nekik,
A tetejéről a
végtelen tengert leshetik.
Hozzátartozik a
tájhoz, még hasznát is veszik,
A csigalépcsős
falai közt, sok- sok titok is rejlik.
2022.07.02.
*
MINDENKINEK!
Nem csak egy
nap kell ünnepelni,
Egymást minden
nap kell szeretni.
A rosszat
örökre el kell temetni,
Mindennap
legalább egy jót cselekedni.
Születésnap,
vagy névnap, nem számít,
Másnapra
elmúlik, az ünnep elmászik.
Mindennap ott
vagyunk egymásnak,
Ne feledjük, a
segítség nem várhat.
Csak egy
telefon, jól van az illető?
Kell - e
vásárolni, kísérni, ha szép az idő?
Csupán
mosolyogni az utcán az emberekre,
Nekünk is
jólesne, nem öklöt rázva, fenyegetve.
Jól tudom, hogy
van bajunk éppen elég,
De elfeledjük
kicsit, ha a jót megköszönték.
Higgyétek el,
szebb lesz az életünk,
Ha egymással,
türelmesek, figyelmesek leszünk.
2022.06.29.
*
Még mit
adhatok?
Annyi a
gondolat csomókban, a fejemben,
Hogyan is
bogozzam, hogy legyen értelem.
Elég lehet, már
a sok okos tanácsból,
De mi mást
adhatnék, a tapasztalatból.
Gyermekként
elszántan színésznő akartam lenni,
De a darabban a
szövegem, nem tudtam befejezni.
A szerepembe
oly nagyon beleéltem magam,
A darab
közepén, hazáig zokogva szaladtam.
Nagyobbacska
voltam, szerettem énekelni,
Azt hittem,
majd a hangom miatt fel fognak fedezni.
A hangom bizony
hol szép, hol meg hamis volt,
Énekesi pályám
még nem volt de, máris halott volt.
Ügyetlennek
gondoltam magam senki sem bíztatott,
Az órákon
rajzolni, festeni, nem tudtam csak átlagost.
Gyermekeimnek
elalvás előtt esténként meséltem,
A fejemből az
érdekes történetek, sorra érkeztek.
Jóval később
szomorúságom, írtam ki magamból,
Rímek kezdtek
össze állni, kicsinyke agyamból.
Aztán eszembe
jutottak szép dolgok sorra.
Így kerülnek
most már, a verseim papírra.
2022.07.03.
..................................
A SZATÍRA ÉLES
FEGYVERÉVEL
TÓTH LÁSZLÓNÉ
RITA: Eredeti
Senki se
mondhatja, hogy nincsenek eredeti hozzászólások a Facebookon.Engem egy
roppant kedves úriember az alábbi mondatával bűvölt el: „Tegye seggét
az ablakba, lehet, hogy 10 mikulásnak sem lesz rá gusztusa.” Bájos nem?
Fontolóra is vettem a témát. Most az időjárás is kedvez ahelyzetnek,
annyi bizonyos, hogy ebben a hőmérsékletben, mikorharminchat fok
van árnyékban, nem
fázna a hátsó felem. Kérdés, hogy jönnének-e a mikulások?![](./index_files/toth lászlóné rita(1).jpg)
Tóth Lászlóné Rita
Ha igen, honnan
és mi a garancia arra, hogy tízen lesznek? Az is érdekelne, hogy a tanácsadó
vajon honnan tudja, hogy egyiknek se lesz rá gusztusa? Csak nem ő küldi
őket? Igaz, hogy nem látta ezt a bizonyos testrészem, hiszen csupán a profilképem
van fenn, de úgy látszik az úriembernek látnoki képességei vannak, ezért
nem csak azt tudja, hogy neki nem jönne be, hanem tíz mikulás nevében is nyilatkozik. Egyébként se
gondoltam volna soha, hogy ilyen sokan törődnek velem. Van, ki orvoshoz
küld, mert szerinte valami nincs rendben a fejemmel. A másik szerint ideje ágyba
bújnom, no nem valakivel, hanem egyedül, mert elég öregnyanya vagyok
már ahhoz, hogy úgy nyolc körül még ébren legyek, megegyébként se
pofázzak, mert senki se
kíváncsi a véleményemre. Arra, hogy ki vett meg és mivel, oda se
figyelek, hiszen már rég nem újság számomra. A fülembotja se mozdul meg az ilyen
ezerszer lejáratott szavakra, mint a vén hülye, homofób, bérenc,
fasiszta, csökevényes agyú, és a kinek a hátsó felét nyaló. No,de lássuk be, hogy ez valami
egészen egyedi, amire már érdemes volt némi figyelmet szentelni. *A Facebooknak
is hálás vagyok azért, mert elhivatott abban, hogy„gyűlöletkeltésre
alkalmas” hozzászólások ne jelenhessenek meg, sőt,előfordult,
hogy bizonyos időre
magát a hozzászólót is letiltották. Így megnyugodtam, hogy ezekkel
nincs semmi baj, sőt mi tagadás még lámpavas és egyéb morbid vagy
obszcén szavakkal,
kívánságokkal sincs, amelyekkel eddig még nem engem „tiszteltek”
meg. Gondolom, hogy ezek mind beleférnek avéleménynyilvánítási
szabadságba. * Sajnos jómagam,
amilyen földhöz ragadt, csökevényes, maradi, és ostobavagyok,
ráadásul még vidéki is, az úriemberhez szóló válaszom csupánennyi volt:„Igazán kedves.
Megtisztelő a véleménye. Csupán emlékeztetem arra, hogy»a stílus maga
az ember«.
*************************************************
11.
ÉLETTÖRTÉNETEIMBŐL
VÉGHELYI
JÓZSEF: Bevallom
Bevallom, hogy
idősödő koromra érzelgős vén bolond lettem! Jaj, dehogy
is voltam én
ilyen fiatalabb koromban. Sőt túlságosan is racionálisan
teltek fiatal
éveim. A műszaki emberek hidegfejű számításaival
jártam-keltem a
világban. Akkoriban nagyon meg voltam elégedve magammal.
A sírást,
pityergést a gyengeség jelének tekintettem: nem férfiembernek
való dolog
az...!
*![](./index_files/Véghelyi József2.JPG)
Véghelyi József
A ráció, a
matematika, az elektronika kitöltötte életemet: amit
matematikailag
le lehetett írni az létezett, a többi csak érzelgős
nyavalygás,
megfoghatatlan, kezelhetetlen sirámok sorozata volt -
legalább is
számomra akkoriban.
Óh, az idős ember más, nagyon más! Pontosan tudja, hogya racionalitás
kell az ember életében, de az emóció az idő múlásával fontos lesz,
sőt fontosabb, mint akármi más. Különösen akkor, ha gyerekei,
unokái lesznek. Együtt élni valakikkel, aggódni értük, gondoskodni
róluk, felelőséget érezni irántuk, ezek bizony pallérozzák az ember
lelkét. Ezek a dolgok pedig nem kezelhetők a matematika eszközeivel
ugyebár?!
Megtanulunk odafigyelni mások gondjára, bajára is a magunké mellett.
Empátiával
figyeljük a környezetünket, sőt tárgyainkat is. Ki ne ismerné
azt az érzést,
amikor valamilyen lom-lomot ki kéne már dobni - bár
értéktelen -
mégsem tesszük, mert egy emlék, egy érzés fűződik
hozzá...Legyen
az illat, mosoly, vagy egy szempár csábos pillantásának
emléke...
Szakmám
lényegéhez tartozik, hogy nagyon sokféle műszer kell a
műveléséhez, a
hibák megállapításához, és a javításhoz. Az évtizedek
során magam is
összevásároltam mindenféle típust, bőven többet, mint
amennyire
szükségem lett volna egyáltalán. Persze vannak az embernek
kedvencei:
nekem a műszereim, szerszámaim azok. A hölgyeknél a kedvencek
többnyire
ruhát, cipőt, stb. jelentenek... A férfiak alapvetően mások,
ahogy a szakma
mondja: másképp vagyunk bekötve...!
*
Nemrégen egy mikrohullámú sütő transzformátorát hozták hozzám
javítani.
Senkit sem akarok ezzel untatni, csak megemlítem, hogy az
elkészülte után
mérni kell, hogy jól működik-e. A szerkezet
természetesen
működött, de a korrektség azt kívánja, hogy műszerrel
ellenőrizzem a
paramétereit.
A gondok pedig
itt kezdődtek: hogy mérjek én ilyen nagy feszültséget?
"Vigyázzba"
állítottam a szóba jöhető mérőműszereket, amelyek között
szép számmal
voltak digitálisak is, de bizony megrekedtem a maximális
ezer voltos
értéknél: nem voltak képesek magasabb tartományban mérni. A
legkorszerűbb
csoda-műszereim kézfeltartással megadták magukat, pedig
egyik-másik még
azzal is dicsekedhetett, hogy az eredménye számítógépes
feldolgozásra
is alkalmas...
Némi töprengés után eszembe jutott, hogy 52 (!) évvel ezelőtt
vásároltam egy
UNIVEKA nevű magyar gyártmányú kézi műszert, amelyről már
azt sem tudtam,
hogy hol van! Végül megtaláltam a padláson ujjnyi porral
betakarva.
Legalább 35 éve nem használtam már, de tudtam róla, hogy
képes mérni
ötezer voltig. Ez az ami kell nekem!
Időskori
érzelgősségemtől vezérelve "bocsánatot kértem" öreg műszeremtől
a
feledékenységem miatt. Csodálatos módon meg tudtam mérni a
transzformátor
kimeneti feszültségét. És akkor - szégyen ide, szégyen
oda -
elmorzsoltam egy könnycseppet a szemem sarkában...Meghatott öreg
szolgám szakmai
hűsége.
*
Igen, megfeledkeztem műszer-barátomról, kenyeres pajtásomról, aki
tanúja volt
fiatalságomnak, aki segített a szakmai előre haladásomban,
akinek
segítségével annyi dicsőséget szereztem az évek során...! Nem
volt ő
csillogó-villogó magamutogató valami, csak tette a dolgát
becsülettel,
ahogy egy szakmai baráttól ez elvárható. Hagyományos analóg
szerkezetének
megbízhatósága, stabilitása messze felülmúlja mind a mai
napig a
digitális műszerek hivalkodó konstrukcióját. Nem vagyok már
korszerű?
Lehet, hogy így van. Bár én is használok digitális
"csodaeszközöket",
számítógépet, stb., mégis az a tapasztalatom, hogy
ezen utóbbiak
néhány év múlva szinte maguktól is tönkre mennek, meg sem
közelítve az
UNIVEKÁM életkorát.
Szakmai gondomon tehát egy 52 éves műszer segített. Műszerek
családfájában
matuzsálemnek számít már. A fenti tapasztalatomon
elmélkedve
talán át kéne értékelni az idős emberekhez való társadalmi
beidegződés
rendszerét. Bölcsességükre igenis szüksége van hazánknak.
Olyant tudnak,
amiket csak hosszú évek munkatapasztalata adhat
valakinek.
Persze tisztában vannak azzal is, hogy ők már nem váltják meg
a világot.
Gyengék ők már az ilyen harcok megvívásához, de a megszerzett
bölcsességük
igenis időtálló!
Lehet, hogy az
én "korszerűtlenségem" egészen odáig is elmegy, hogy nem
fogom
lecserélni "öregecskedő" feleségemet, mert hátha előfordulhat egy
olyan
élethelyzet, amikor egy fiatal menyecske tudománya megáll a gondok
láttán,
ám a velem együtt megőszült feleségem még akkor is tudni fogja,
hogy mi a
teendő, bár nem ért a számítógéphez, és okos telefonja sincs...!
************************************************* 12. EMLÉKKÉPEK
A MÚLTBÓL
MÁRKUS KATALIN:
Tollpihék
Anya már napok
óta figyelte a libákat. Mikor reggelente kiengedte őket
az udvarba,
alig lebbentették meg szárnyaikat, máris elhullajtottak
egyet-egyet
hófehér tollazatukból. A könnyű nyári szél meg felkapta
ezeket a
tollakat, játékosan pörgette, forgatta, majd letette a
szénakazalra,
feltapasztotta a kerítésdrótra.![](./index_files/márkus kata.jpg)
Márkus Katalin
Itt van az idő,
meg kell melleszteni őket, - mondta anya. Ebéd után
elment a
nagymamához, hogy megbeszéljék mikor legyen elvégezve ez a munka. Minden évben, a
mama és a koma asszonyai segítségével történt nálunk a liba
mellesztés, vagy más szóval tolltépés.
Nagymama
elballagott a koma asszonyokhoz időpontot egyeztetni. Sok várás nem volt, el
kellett kezdeni, mert ahogy mondani szokták, minden szál tollat meg kell
takarítani.
A faluban szinte
minden háznál tartottak libát, igaz nem olyan sokat
neveltek mint
régen, de tíz darabnál kevesebb sehol sem volt. Tolltépés
idején, a
faluban hangos gágogással kezdődtek a reggelek.
Mellesztés
napjának reggelén anya zárva tartotta a libákat. Nagy
hanggal voltak,
nem tudták mire vélni, hogy miért nincsenek szabadon
engedve.
A koma
asszonyok hozták magukkal a fejőszéküket, kék melles kötényt
kötöttek maguk
elé, hajukat kendővel jól eltakarták. Anya előkészítette
a nagy vessző
kosarakat, kibélelte őket vásott, már nem használt
lepedővel.
Mamáék a libaól közelében a félig nyitott kocsiszínben
egymás mellé
leültek, anya pedig egyesével vitte hozzájuk a libákat. Ő
is tudott
melleszteni, de mivel fiatal volt, neki kellett bebújni a
libaólba. Nem
volt egyszerű, mert alacsony, félajtó volt rajta. A libák
meg, mikor már
kevesen voltak az ólban, egyfolytában gágogtak, és
ijedtükben
röpködtek.
Testvéremmel mi
is kaptunk feladatot, mi zártuk be anya után a libaól
ajtaját.
Sajnáltuk a libákat, mert olyan nagy hangon gágogtak de sokat
nem tehettünk
értük, ez volt a szokás. Akkor még nagy volt a hangjuk, de
amikor hátukra
fordítva kapálóztak a mamáék térde közt, bizony
elhallgattak.
Szárnyuk alól, a hasuk alatt tépték le róluk az érett
tollat. Olyan
fürge ujjakkal végezték a mellesztést, hogy a libának még
ideje sem volt
gágogni. Ahogy fogytak az ólból a libák, a toll úgy
szaporodott a
kosarakban. Mikor elengedték a megmellesztett libát, az
örömében, hogy
megszabadult, jól megrázta magát és csapdosott
szárnyaival. A
sok-sok kis pihetoll meg felhőként szállt körülötte.
Kérdeztük a
mamát, mennyire fáj a libának, mikor tépik a tollát.
- Nem fáj az
nekik, nevettek a mamáék, nem először csináljuk, tudjuk
hogyan kell
tépni a tollat. Figyeljétek csak a kezünket, és ha láttok
egy csepp vért
is a libán, szóljatok. Figyeltünk mi erősen, de olyan
nagy
szakértelemmel és fürge ujjakkal tépték a tollat, hogy a sok tollon
kívül semmit
sem láttunk.
Ha nem tépnénk
ki, akkor az összeset elhullajtják, mert kell a hely az
új tollnak. Ha
nem gyűjtenénk össze a tollukat, akkor miből lenne nektek
a stafírung?
Azt ugye
tudjátok, (akkor lehettem nyolc, a húgom meg négy éves ) már
el kell kezdeni
a párnák, dunnák készítését, hogy mire férjhez mentek
mind
elkészüljön - mondta a mama. Az ágyba való dunnák, párnák
mind-mind liba
vagy kacsa tollal voltam megtömve. Felénk kettő dunnát,
négy
nagypárnát, és kettő kispárnát kapott a lány amikor férjhez ment.
Akkor még
fogalmunk sem volt, hogy mi az a stafírung, ezért testvéremmel
csak némán
bólogattunk. Alig vártam, hogy végezzenek, és anyától
megkérdezhessem,
miről is beszéltek a nagymamáék.
Mikor az összes
liba megtépve szaladgált az udvarban, nagy papírzsákokba
rakták a
tollat, és jó szorosan bekötötték a zsákok száját. Anya
felvitte a
zsákokat a padlásra, és felkötözte őket a gerendára. Ott
várták be a
telet, a tollfosztás idejét.
Mellesztés után
mamáék össze szedelőzködtek, ittak egy pohárka bort a
libák egészségére,
és mindenki hazament folytatni az aznapi munkáját.
A sok
tollpihével napokig tele volt az udvar, rátapadt fűre, fára. A
megmellesztett
libák meg nagyon mulatságosak voltak, sokat nevettünk ha
rájuk néztünk.
Nyár vége felé
megismételték a mellesztést, azt mondták a mamáék, hogy
most még
pelyhesebb a libák tolla, és ebből készül majd az igazi pehely
könnyű dunna.
Ősszel tömőbe
kerültek a libák, levágás után a tollukat szintén
összegyűjtötték.
Ilyenkor anya mindig megmosta az elpiszkolódott
libatollat.
Csomagoló papírra kiterítette, majd a konyhában a meleg
tűzhely alatt
szokta megszárítani.
Télen
tollfosztóba hívták a koma asszonyokat, szomszéd asszonyokat, és a
meleg szobában
újra szállt a sok-sok tollpihe.
************************************************* 13. NOVELLA
Gruber Miklós: Gyerekkori
visszaemlékezés - Szép estét!
Nos!
Belevágjunk? Csapjunk a lecsóba! Még mindig a hatvanas évek eleje,
hetvenesek
vége. Vagy fordítva…
Mind azt
többször meséltem volt: utáltam az óvodát. Kis szerény, vékony
hamar sírásra
görbülő szájú legényke voltam. Ezt ki is használták a
többiek. Ez
addig tartott, míg apai nagypapám ki nem oktatott. Utána már
előbb ütöttem,
aztán kérdeztem, mert minden hozzám közelítőben
ellenséget
láttam. Mondjuk ez már alsó tagozatos korombantörtént.
![](./index_files/gruber miklós.jpg)
Grúber Miklós
Maradjunk még
az óvodában. Mivel táskás voltam, nekem csak délig tartott a dedó, de a
rosseb maradt addig. Tíz óra tájt már vígan ballagtam anyai nagyszüleim
háza felé. Az unokahúgom ott alvós volt, de elárult, hogy már megint
megszöktem. Futár - nagymamámék kuvasza - hogyan, hogyan se? de megérezte, hogy
már ballagok hazafelé és eljött elém. Nagymama meg leszidott és
visszavitt.
No de én nem
azért voltam én, hogy feladjam a télakhoz fűzött reményemet: egy
Pillangó veszett el bennem. Gabi óvó néninek volt egy kis termetű keverék kutyája. Aláásta a kerítést és megszökött. Én meg utána. Tehát:
nagymama visszavitt, oda nem mehettem. A mi utcánkban
lakott apai
nagypapám öccse a feleségével, a „tortás” Márika nénivel.
Laci bátyám
bakter volt az utca legvégén, a szántóföldek után lévő
őrházban.
Bizony, onnan már nem volt messze a Duna. Tehát miután
leléceltem,
Márika néném felé vettem az irányt. Nekik nem volt gyerekük,
így (majdnem)
minden gyereket szerettek, de én és két másik
unokatestvérem
voltunk a kedvenceik.
- Mit ennél
kisfiam? – volt az első kérdése.
- Tejberizst
nénje!
Aztán már
készítette is. Nyalakodhattam a kiürült krémes tálakat, Jöttek
a barátnői,
ment a mesélés. Aztán dél felé figyelmeztetett, hogy
indulnom kell
hazafelé.
Így teltek az
óvodás évek, míg aztán le nem buktam. Anyu leszidott
rendesen,
Márika nénit is eligazította – bár őt sokat nem érdekelte,
sőt(!) cinkosan
rám kacsintott.
Egy darabig
ellődörögtem otthon: építő kockáztam, kirakóztam, míg nem
fölhangzott a
kiáltás:
- Juli
nééééniiii! Miklós kigyühet jácconyi? – Juli néni az apai
nagymamám volt.
- Menj, de mire
anyádék meggyünnek, itton lígy!
Jól másfél, két
órát játszottunk, kergetőztünk, aztán pucoltunk haza:
megjöttek a
szülők. Ebéd, beszélgetés aztán nagypapa, apu és anyu mentek
a földre.
Nagymama vacsorát készített. Mi meg természetesen máris a
kertek alatt
voltunk. Ment a számháború, bújócska, kergetőzés, ne soroljam.
Aztán hogy
nagyobbacskák lettünk, minket is befogtak a kerti munkákba.
És tudod mi az
érdekes?
NEM HALTUNK
BELE!
************************************************* 14. JÉZUS
TANÍTÁSAI
A HEGYI
BESZÉDRŐL - SZELLEMI MAGYARÁZAT ÁLTALÍrta: Poór EditXII. RÉSZ
SENKI SEM
SZOLGÁLHAT KÉT ÚRNAK,
MERT VAGY AZ
EGYIKET GYŰLÖLI ÉS A MÁSIKAT
SZERETI; VAGY
AZ EGYIKHEZ RAGASZKODIK ÉS A
MÁSIKAT
MEGVETI. NEM SZOLGÁLHATTOK ISTENNEK
ÉS A MAMMONNAK.
![](./index_files/poór edit.JPG)
Poór Edit
A lélek
fejlődni van a földre küldve.
Ezt a
munkálkodást, a saját lelki hajlamai irányítják.
Lelki életében
elért fokozatához mérten megtudja
különböztetni a
jót a rossztól, az igazat a hamistól.
A földi testben
próbára tétetik, hogy vajon minden
körülmények
között betölti és elvégzi azt a feladatot,
amelyet
elméletileg már, mint lélek elfogadott.
Sokaknál nem
jelentenek ezek a feladatok nagy
küldetéseket,
csak annyit, hogy az igazság
korlátain belül
maradjanak, ne cselekedjenek
Isten törvénye
ellen.
*
Ezek az
elfogadott igazságok olyan tisztán
állnak a szem
előtt, hogy teljes bizalommal
tekint a jövője
elé.
Azonban a földi
lét szövevényes állapotában,
eltéved és
bűnbe esik, mert azt hiszi, hogy
meglehet
alkudni az igazsággal.
Ezeknek az
alkudozóknak szól az Úr ebben az igében.
„nem
szolgálhattok két Úrnak”
Mert akár
melyikhez pártol az ember egyik sem
elégszik meg
fél emberrel.
Aki a világi
gazdagságot, előnyöket hajszolja,
az nem
szolgálhat Istennek.
Más a világi
élet célja és eszköze,
és más az
Isteni szolgálat célja és eszköze.
A két egymással
szemben álló elv
nem
egyeztethető össze.
A test
kívánságai bűnre, kárhozatra viszik a lelket,
nyomorúságot,
szenvedést okoznak.
Az Isteni
törvényben működő lélek vágyai
megelégedést,
örömet okoznak.
Az emberi lélek
vágyódása csak egy irányú lehet,
két ellentétes
irányt követni képtelen.
Valaki hiába
beszél, alakoskodik céljának iránya
mutatja meg,
hogy felfelé vagy lefelé halad.
........................... AZÉRT AZT
MONDOM NÉKTEK; NEAGGODALMASKODJATOK
A TI ÉLETETEK FELŐL,MIT EGYETEK ÉS
MIT IGYATOK; SEM A TI TESTETEKFELŐL, MIBE
ÖLTÖZKÖDJETEK. AVAGY NEM TÖBB-EAZ ÉLET, HOGY
NEM AZ ELEDEL, ÉS A TEST, HOGY NEMAZ ÖLTÖZET? Az egész földi
élet az önzésen a testies vágyakkielégítésén
alapszik és a gyenge lélek megretten,amikor az
ellentét félelmetesnek festi azelkövetkezendő
eseményeket eléje. A test
szükségletei, melynek kielégítése alegszerényebb
ember előtt is jelentős gondot okoz,sok kísértésnek,
aggodalomnak és félelemnekforrását
képezi.Hozzájuk szól
az Úr, a fenti igéjében, hogy neaggodalmaskodjatok.............................. TEKINTSETEK AZ
ÉGI MADARAKRA, HOGY NEMVETNEK, NEM
ARATNAK, SEM CSŰRBE NEMTAKARNAK; ÉS A
TI MENNYEI ATYÁTOK ELTARTJAAZOKAT. NEM
SOKKAL KÜLÖNBEK VAGYTOK-ÉAZOKNÁL? Jézus, bátorító
kijelentése azokhoz, akik mégingadoznak a
hitben, akik még nem érzik, hogy Istena gondoskodó,
szerető Atya.Isten azt
várja, hogy gyenge gyermekei bizalommalforduljanak
hozzá, minden gondjukkal és bánatukkal. A világ fiai,
minden elért eredményt maguknak tudnakbe és
elfelejtkeznek arról, hogy ha Isten nem adtavolna azt
nekik, maguktól minden erejüketmegfeszítve sem
érhették volna el. Isten
mindenkinek megadja az ő életéhez valószükségeseket.Ha néha úgy
látszik is, mintha elrejtené azŐ áldását,
akkor sem szabad elcsüggedni,hanem tovább
kell haladni azon az úton,melyet Ő tűzött
ki.Mindig
megtalálja az ember azt, amire szüksége van.
Folytatjuk.************************************************* 15. VERSRŐL
VERSRE - KORTÁRSAINKTÓL
Kovács Tibor: Megigézel Megigéz hosszú
szép lágy hajad,Mosolygó
tekinteted, arcod mosolya,Lágyan érintő
tapintásod,Örömöt szerző
lágy bizsergető érintésed. Szerető
szívemet eldönti gondoskodó,Szerető anyai
léted,Léted, amely
csodálatra méltó,Csodás vagy,
aki melengeti Szerelmes szívemet. Melengeted
szívem, öröm táncot jár,Táncra
perdülünk, Szívem örömére,Simogat lágy
tapintásod, ölelésed, anyai léted. Hálás a szívem
anyai gondoskodásodért,Miként
lányaidat is féltve óvod,Helyes úton
terelgeted. Féltő, óvó,
szerető anyai szíved,Bizsergeti
lelkemet. Melengeti Szívem,Hálás szerető
szívem,Anyai féltő,
megértő gondoskodásodért. 2017. Augusztus......................
KELEMEN
GYÖRGYNÉ EDIT : Szeresd a
virágaid Szeresd a kis
virágaid, mert neked nyílnak.Szeresd mert
neked illatoznak.Nem sír, nem is
üvölt ha szomjasCsak meghal
csendben és szomorúan.Az élete olyan
rövid, csak egy nyár és vége.Mégis oly szép
és törékeny.Szeresd mint
múló pillanatot.Szeresd mint
kis színes lángot.Csodálatos
szépsége érted ragyog.Szeres és élj
élvezd az életet mint a kis virág, ki most és itt csakneked él....................
Csomor Henriett:
Nyár végi
gondolat
Melegen süt a
nap,
pedig már
augusztus
vége van.
Forró a levegőtengerparton
napozok,
vízcsepp
csillog
barna bőrömön.
Mezítláb
taposok s
nyomokat hagyok
magam után,
a puha
homokban.
Szívemnek
jóleső érzés,
hogy kellemesen
telnek
a nyár utolsó
napjai.
Este amikor
csillagok
ragyognak, az
égen.
Fekszem az
ágyon
lelkem mélyén,
igaz barátomat
dédelgetem.
Barna
zsalugáterek
nyitva állnak.
Hegyeken,
völgyeken,
gyorsan gurul
a gömbölyű
telihold,
hogy
köszönhessen
énnekem.
Ablakpárkányon
szétteríti
hosszú szőke
haját,
s bevilágítja
szobámat.
tengernek
moraját hallani
a néma
csendben.
2022. augusztus
27.
.........................
ENGEL CSABA (ERDÉLY):
Ne gondolj
semmi rosszra, csak olvasd és érezd azt mi a legszebb amit e
vers sorai
sugall.
Szabaddá teszem
a lelkem
Egy virágoskert
közepében,
Ó nem, nem az a
régi Éden,
Ahol kezdetét
vette az élet,Ez az a hely
ahol a képzelet,
A test a lélek
megpihenhet.
Egy végtelen
valóságon át,
Az ember
elfelejti bánatát,
Élvezni fogja
boldogságát,
Ott ahol
megtalálja nyugalmát,
Eredetét, Isten
országát.
Azon a helyen
épít majd házat,
Földet művel,
ültet gyümölcsfákat,
Szőlőt ültet, s
virágokat,
Ott nem lesz
mért féltse azokat.
Soha nem lesz
éjszaka csak nappal,
Ott együtt
leszünk az angyalokkal.
Kívánkozok egy
csendes helyre,
Nyugalomra,
békességre,
Szeretetre
feledésre,
Ahová még nem
járt ember.
2022.
07.25
.......................
KRIVÁK- MÓRICZ-
JUDIT : A
gondolat A
gondolat feltör a semmiből. s szárnyal. égő
kardként vág át mindenlétező
szabályt, nem szab gátat neki semmi.A
gondolat teremt, a gondolat újít,A
gondolat rombol. lerombolja az ósdit.A gondolat
lehetőségei határtalanok. korlátlanok.Nem tűri
a fölös korlátot. szabályokat ír felül..S teremt
újjá. ne kösd gúzsba!A
gondolat nem ismer teret és időt!A
gondolat újat szül. Előre mutatót. alkotót.De ha
rosszra használod lehet rossz is, Tőled
függ!A
gondolat lehet művészi alkotás, vagy racionális
újdonság.Embert segítő
, munkáját megkönnyítő , újító erő.A
gondolat lehet gyengéd akarat, vagy erős , izmosteremtést
szorgalmazó.A
gondolat bölcsője a csend,Itt
érlelődik akár tetté, vagy materializálódik
teremtménnyé.Kézzel
fogható segítséggé.A
gondolat mindenre képes, végtelen a lehetősége!NE
gátold! hagyd szárnyalni! alkotni!Valósággá
válni! 2022.07.16.................
SZILÁGYI ANITA: Szabadon
szállva, mint a pillangó Kalitkádból
kireppenve szabad vagyok nélküled,Foglyul
ejtettél, s szárnyaim jól letörted.Tavaszi széllel
szállok én a tarka réten,Napocska
átmelegíti szárnyaim gyengéden,Szabadon
szállok én, mint a pillangó.Enyhe légen
pihegve libbenő szélforgó,Repkedek a
sirályokkal oly kecsesen,Vidáman gagyogó
szellővel futok sebesen,Szabadon
szállok én, mint a pillangó.Öreg tölgy
odvában barátom lett a kis rigó,Nárcisz
nővéreim szirmaimat bontogatják,Zümmögő
méhecskéim suhanásaim hintáztatják,Szabadon
szállok utamon, mint a pillangó.Így jó nekem, a
természet színeimtől ragyogó,Nem teszel több
foltot érzékeny pigmentemen,Szárnyalok.
Végleg elengedtelek. Viszlát, szerelem!
************************************************* 16. HALLGASSUK
EGYÜTT
Dr. KOVÁTS
GYULA ZENEI ROVATA
NÉGY ÉVSZAK
RAPSZÓDIA NYITÁNY (I)
Mire az elmúlt
három évben megírtam a Négy évszak című rapszódiát, egy
egészen új
zenei világ bontakozott előttem, számtalan vitatható
véleménnyel,
tanulsággal, elhatározással,
alázattal a zeneművészet tekintetében.Itt nemcsak arra gondolok, hogy
technikai értelemben a zeném sokat fejlődött, az elsőtől az utolsó megszólalásig,
hanem a zenéről alkotott véleményem ? filozófiai
értelemben is.
![](./index_files/dr.Kovács Gyula.JPG)
Dr. Kováts Gyula
Induljunk ki
abból, hogy a zeneművészet maga is egy óriási fejlődésen ment keresztül.
Az egyszerű dob-, húros- és kürtszerű hangszerektől a mesterfokon megalkotott
akusztikus hangszereken át a korszerű elektronikus csodákig. Ugyanúgy az
egyszerű énekhangtól a legmagasabb fokú kórushangokig.
Ugyanúgy az egyszerűen
ábrázolt hangkottázástól a legkorszerűbb sokat tudó kottázó programokig, és
ugyanúgy a legelső hangfelvételtől a sztereó hangzású mai
felvételekig.
Amilyen
töretlen és egyenletes fejlődés volt az eszközök tekintetében, az nem mondható
el a zene filozófiai értelmezéséről. Az ősi harmónia, a hangszerek alaphangjai és
annak színes felhangjai sokáig meghatározták a harmóniáról
alkotott elképzelésünket, igényünket. Az oktáv 12 félhangra osztásával a
felhangok tábora kibővült
az emberi fül számára kedvező hangzásokkal. Ennek matematikája ?
a jól temperált zongora ? meghatározta az európai zene, majd később a világ
zenekultúráját is. A Dúr- és a moll hangzású zenék uralmaalakult ki, amelyet a
népdalok is átvettek és jóformán csak erre épültek évszázadokon
át.Ebben a
modorban születtek a dalok, operák, szimfóniák, versenyművek,
szimfonikus
költemények.
Ezt a tonális
zenekultúrát a XIX. század végén, fokozatosan az atonalitás
kezdte
felváltani, ami azt jelenti, a zene kezdte elveszíteni a
lényegét, a
dallamát.
Az atonális
zene a mai napig csak tovább ereszkedett lefelé azon a
lejtőn, amely
teljes zsákutcába vezette. Ugyanakkor megjelent egy
tartalmatlan
zene, a halandzsázó,
egy kaptafára íródó jazz. Amíg a XIX század végéig a zenekultúra
felemelkedőben volt, azt a mai napig az egyetemes hanyatlás követte.
Példaként
említhetnénk az autó fejlődéstörténetét. A nehezen indítható,
rosszul
fékezhető, nagyobb sebességeknél nagyon zajos, rázós és egyéb
kényelmetlenségekből a fejlődés
során kigyógyított jármű mindenki kedvence, okos társa lett, vagyis a
mérnöki diszciplína töretlenül előre haladt, és az új jármű
változatok hallatlan
bővülése következett be. A mérnökök nem állami támogatásból
élnek, hanem a
társadalmi elismerés által, piaci viszonyok között.
![](./index_files/Jártó Róza.jpg)
Jártó Róza
Mi történt a
művészettel? Hisz nem csak a zene van hanyatlóban, hanem az értelmetlen
absztrakcióval, torz-szüleményekkel megáldott képzőművészet, vagy a tartalmatlan,
abszurd, a helyesírás szabályait felrúgó verselési formák,
vagy a
film-művészet is…Hol vagyunk már a szépséges arckifejezésektől, a megírt hexameterektől,
a szép jellemábrázolásoktól? Mai művészet többnyire elnagyolt,
torz, primitív, mondanivalója vagy közhely, vagy krimi, vagy
pornó, vagy szinte semmi,
szériában gyártott, csekély munkaráfordítással megjelent alakban. És ami
ebben bosszantó, hogy állami támogatások nélkül már nem is életképes.
Ami meg mégis
támogatások nélkül is életképes, az már nem is művészet,
hanem ipar.
Például filmipar… De ezek hozamát nem az alkotó művészek,
hanem a
körülöttük
forgó ezer féle
nevetséges feladatot ellátó személyek és főnökeik
fölözik le.
Nézzünk meg bármilyen film végét és meglátjuk mennyi
haszontalan
tótum-faktum neve van ott
felírva. (:
A zeneipar meg
a hangerő féktelen növelésével akarja uralni a
mindenséget.
Igen minden feletti hangerő uralmon kívül a mondanivaló
helyett táncnak
nevezett rángatózás,
látványtrükkök szórakoztatják a nagyérdeműt. A nagyérdemű meg belekábul
ebbe a harsogásba, jól érzi kábultan magát és nem veszi észre, hogy jól
„megszivatták” a borsos jegyárral és egyéb rátukmált „ingyenes” reklámmal.
Gondoljunk csak meg: Arany János a Toldi pályázatért húsz aranyat kapott, de nem kötötték
ki. hogy azt másokat gazdagító reklámokra kell költenie, mint manapság a
dalverseny győzteseinek előírják…Itt is egy sereg mondvacsinált élősködő
„szakma” zsebeli be a jutalmat.
Ja, és egy mai
modern zeneszerző művét állami támogatás nélkül be se
tudják mutatni.
Ha nagy nehezen összeáll egy modern zenekari koncert,
csekély számú nézőközönség
udvariasan tapsol, de nem kívánja még egyszer
végighallgatni
e becses művet. Az meg aztán végképpen nevetséges, hogy
egy klasszikus
művet modernné
dolgoznak át, tehát lealacsonyítják a mai alacsonyra szabott ízléshez, nem
hogy a nagyérdemű műveltségét emelnék magasabb színvonalra,
azáltal, hogy az
eredetiséget hangsúlyozva megmagyaráznék, miért is szép.
Apropó,
szépség… szép az, ami érdek nélkül tetszik, és élményt adóan a
lélekhez szól.
És azért tetszik, mert többet rejt magában annál, mint
ami látszik, hallatszik
elsőre, és ezt a lélek megérzi. És ebben közrejátszanaka kivételes
énekhangok, a sokszínű hangszerelés, és az előadó(k)
lelkülete, az
interpretálás.
Magyarán zenei
vonatkozásban a szerző és előadó ismerete nélkül
meghallgatott,
a léleknek kellemes érzést nyújtó, mondanivalójában
tartalmas,
ismételten meghallgatni
kívánt dallamok, hangzatok a szépek. És azért szépek, mert érezzük, hogy
többet mondanak, mint azt egy meghallgatásból megértünk, magunkévá teszünk. A
rejtett mondanivaló megértéséért akarjuk többször meghallgatni.
És ez az érzés nem szűnik meg a második, harmadik, stb, meghallgatás
után sem.
Most bemutatjuk
az általunk megalkotott NÉGY ÉVSZAK RAPSZÓDIA NYITÁNY
című részletét,
minden további kommentár nélkül, és hamarosan az egész
művet… Kérjük a fej- vagy
fülhallgató használatát a zene teljességének, megérzésének érdekében…
Kellemes
meghallgatást kívánunk : szeretettel Róza és Gyula
Elérhetőségek:
https://youtu.be/G2fvMYaXze4
https://videa.hu/tagok/derkovats-gyula-2108003
https://orokbecsuek.blogspot.com/2022/06/negy-evszak-rapszodia-nyitany.html
*************************************************17. A KENYÉR ÜNNEPÉN
KOVÁCS JOSEF
KOPEK (ERDÉLY) : KENYÉRSZENTELÉS
Igaz, hogy már
régen történt, de nem bírom feledni az idei augusztus
huszadikai
történetet, ezért most csakúgy döntöttem, hogy megosztom
veletek is. A
színhely és a szereplők, nem igazán fontosak, a történet,
melyről szólni
szeretnék, önmagáért beszél. A történelmi egyházak
képviselői
jelenlétében nagyszámú közönség gyűlt össze augusztus
huszadikán, a
város főterén. Az új kenyér megszentelése és megvágása
majd elosztása
alkalmából, hálaadó ökumenikus istentisztelet keretében
imádkoztunk
Istenhez, hogy ebben az évben is megsegített a mindennapi
kenyerünk
ajándékához
![](./index_files/Kovács József 2.JPG)
Kovács Jozef Kopek
Majd miután
egyházi elöljáróink néhány szóval megemlékeztek Szent István államalapító
királyunkról, és Szent Lászlóról, mint városunk atyájáról.
Következett a
megszentelt kenyereknek megvágása és a jelenlévőknek elosztása, mert
nem az volt a lényeg, hogy hány kenyér volt, sem, hogy hányan
részesedtek belőle, hanem az ige üzenete, midőn Jézus öt kenyérrel
lakatott jól öt ezer embert. A főtéren is mindenki egy szelet szentelt
kenyérrel és az ige üzenetével megelégedetten térhetet haza.
Sokan
elégedetlenségüket fejezték ki, hogy függetlenül attól, hogy az önkormányzat
engedélyezte a rendezvényt, mégis úgy tettek, mintha semmi sem történt
volna, vagy talán nem méltatták a részvevőket, a szokásos forgalomkorlátozással
biztosítva ezzel a megfelelő körülményt a közös
hálaadó imához.
De nem hagytuk magunkat zavartatni, a város vezetői meg
számoljanak el
saját lelkiismeretükkel, ha még van nekik.
Miközben a
meghívott egyházi képviselők sorban, imában köszönték meg
Istenünknek az
idei kenyeret és osztogatni kezdték a jelenlévőknek,
hirtelen egy
segélykiáltás hallatszott mindjárt az első sorból, a pódium
közelségéből:
- Segítsen már
valaki, hallatszott egy nagymama kétségbeesett kiáltása!
Akik a közelben
álltak, láthatták, hogy egy nyolc-kilenc év körüli
kislány arcra
esve elterül a földön. Rögtön többen is odaugrottak, hogy
felemeljék, de
egy atya az emelvényről volt a leggyorsabb, és szólt,
hogy hagyják
úgy, majd vizet kért. A nagymama kikapta táskájából az
odakészített
flakont. Nem, nem szenteltet kérek, és imádkozva kérte
Istent, hogy a
kislányt térítse magához. Közben valaki
mentőt hívott, és mindkettőjüket elszállították a gyermekkorház
sürgőségi osztályára.
Megfelelő
ellátás után, a kislány már a kocsiba magához tért, és a
doktor minden
kérdésére értelmesen válaszolgatott.
Közben valaki,
aki ismerhette a családot, felhívta az apukát, mert mire
a kórházhoz értek, már szülei is ott várták őket. A sürgősségi osztályon
egy alapos
kivizsgáláson esett át, de semmi olyan tünetet nem találtak,
mely igazolta
volna a rosszullétet, és mindnyájan boldogan tértek haza.
Másnap reggel,
gyönyörű napfényes napra ébredtünk. Úgy kilenc óra felé
járt az idő,
mikor a kislány még mélyen aludt, szülei már elmentek a
munkába, a
nagyi könnyeivel küszködve mesélte egy kávénál szomszédjának
a tegnap
délután történteket, és hogy hallotta egy ismerőstől, hogy a
rendezvény
végén imádkoztak egy kislány egészségért. Igen, én is ott
voltam, de nem
láttalak titeket, és nem tudhattam, hogy rólatok volt
szó. És
akkor, váratlanul megszólalt a kapucsengő. Mivel hogy senki
vendéget nem
várt, kíváncsian siettek mindketten a kapuhoz.
A földbe
gyökereztek lábaik, mikor kilestek a kapunyíláson, és
meglátták, hogy
ott, egy ünneplőben öltözött jól ápolt körszakállas
középkorú férfi
mosolygott rájuk, kezében egy kis csomaggal. Köszönt, és
türelmesen
várta, hogy a két nő zavarukban kinyissák a kaput.
- Jó napot
kívánunk - dadogták ők még mindig zavartan.
Itt lakik-e Hanna? Kérdezte kedvesen
továbbra is bátorító mosollyal arcán.
- Igen -
rebegte a nagymama.
- És hogy van?
Jól érzi magát?
- Igen, még
alszik.
- A jó Isten
meghallgatta közös imánkat a rendezvény zárásakor - mondta a
férfi. Hoztam
neki a szentelt kenyérből, hiszen ő azért jött oda, hogy
együtt
imádkozzon velünk és egyen az Úr kenyeréből. Tessék - és átnyújtotta
a kis csomagot.
- A nagymama
pár percig nem bírt megszólalni, majd halkan kérdezte: Ki
tetszik lenni,
honnan tetszik tudni, hogy mi voltunk?
- Úgy gondolom,
hogy ez nem számít, felelte a férfi továbbra is mosolyogva,
- De kinek
köszönhessük meg? - kérdezte a nagymama most már valamivel
bátrabban.
- A mi
Urunknak, Jézus Krisztusnak és az Atyának - azzal meghajlott egy
kicsit, majd
gyorsan megfordult és elsietett, mielőtt a nők tovább
faggathatták
volna.
Mire a nők
felocsúdtak és utána eredtek, az idegen eltűnt egy kanyar
után. Most a
két idős hölgy próbálta őt utolérni, de mire a sarokhoz
értek, már csak
egy kocsit láttak eltűnni az utca végében, úgy, hogy még
a
rendszámtáblát sem tudták leolvasni.
Történetemnek
itt vége van.
Fejezze be
minden olvasóm, ahogy szeretné, és találja meg a számára
legkielégíthetőbb
magyarázatot!
************************************************* 18. GLOSSZA
Csomor Henriett:
Kenyérünnep árnyoldalai
Ismét
elérkeztünk augusztus huszadikához, a Szent István napi kenyér
ünnep köréhez.
Az új kenyér jelképe az életnek, az államiságnak, Jézus
testeként az egyházzal
való összekapcsolódásnak, az ország egységének, egyetemes kultúrájának
összegződése.
![](./index_files/DSCF0283.jpg)
Csomor Henriett
Régen
nagyanyáink sütötték a kenyeret kemencében hetente. Édesanyám úgy mesélte, amikor
Szilágypusztán laktak, hogy a gazdaságban be volt osztva, hogy ki,
mikor süthet. Gondolom túl sok család vette igénybe a kemencét.
Hiába volt
olcsó akkoriban a kenyér, az ő pénzükhöz mérve mégis drága volt. Ugyebár a
saját készítésűnek mindig jobb az íze.
Édesanyámék,
mikor hazaértek az iskolából, emeletes zsíros kenyeret készített
öccsének és magának, amit jóízűen megettek.
Abban a háborús
időben, minden élelmiszer mennyiséget korlátoztak. Ráadásul az
árak a csillagos égig szöknek. Egy kiflit annak idején, mikor még
édesapám dolgozott, tizenöt-húsz forintért vett meg, mellé egy zacskós tejet, negyven
forintból megreggelizett a kilencvenes években. Mára egy kifli ötven forint, és
a mérete egyre jobban zsugorodik össze. Napi két-két kiflit fogyasztunk
reggelire és vacsorára.
*Egy idő óta
mindig azt mondogattuk, többet érne sütni, akkor puhább is,
és nagyobb is
lenne. Igaz kenyeret csak néha szoktunk venni, amikor már
nagyon megkívánjuk.
Van, hogy anya megszárítja a kenyeret, és ledarálja morzsának.
Augusztus
20-ától, Szent István ünnepén jön az új, amelynek ára ezer
forint lesz.
Úgy döntöttünk,
veszünk egy kenyérütőgépet. Számomra hihetetlen volt,
amikor anya
elmondta, ő hozta el az utolsó darabot. Látom többen úgy
döntöttek, hogy
inkább otthon sütik a kenyeret. Az az érzésem, „visszatértünk ”
nagyanyáink
korába, amikor magunk gyúrjuk, és sütjük mindennapi kenyerünket.
Édesanyám
isteni finom péksüteményt tud csinálni. Sokszor arra gondolok,
hány szegény
ember van, aki nem tudja megvenni a mindennapi kenyerét.
Gyermekként,
amikor leejtettem véletlenül egy falat kenyeret, mindig azt
mondták: „vedd
fel, fújd le róla a koszt és edd meg."
Vagyis mindig
meg kellett becsülni az utolsó falatot is.
Manapság mintha
értékét vesztette volna.
2022. augusztus
06.
************************************************* 19. TERMÉSZETGYÓGYÁSZAT
- SOPONYAI MIHÁLY ROVATA -
Üdítő,
frissítő, hideg gyógyteák nyárra: Bodza (Sambucus nigra)
Kezdjük azokkal
a teákkal, melyek hidegen is nagyon finomak. Ilyen a
savanykás ízű,
bronzszínű csipkebogyótea, melynek kivételes
C-vitamin-tartalmát
csak hideg áztatással tudjuk megőrizni (legalább 4-5
órát hagyjuk
állni). A csipke nem csak nagyon finom, de immunerősítő
hatása is
kivételes. A csipkebogyó-teát keverhetjük egy kis langyos
bodzateával is
a még finomabb íz kedvéért. A bodzát télen megfázásra,
hörghurutra
ittuk, nyáron pedig hűtve kortyolgassuk.
![](./index_files/Soponyai Mihály.jpg)
Soponyai Mihály
A fürtös menta
teát a téli, kora tavaszi hónapokban forrón
fogyasztottuk,
most ideje kipróbálni hidegen is. Hagyományos módon, forrázással
készítsük, de hagyjuk kihűlni, mert mentolos íze hűvösen különösen
frissítő lesz a nyári melegben. Sokoldalú tea: baktériumölő,légúttisztító,
nyugtató és emésztésjavító hatása is ismert. Korlátozás nélkül,
bármeddig iható.
![](./index_files/Bodza.jpg)
Bodza
* Erdei szeder (Rubus
fruticosus): Maximális ízhatás
Régi,
gyerekkori emlékeket idéz az akác édes illata. Az akác visszafogja
a túlzott
gyomorsavtermelést, és kellemes íze van, élvezeti teaként is
fogyasztható.
Erdei szederlevélből és erdei málnalevélből szintén
kivételesen
finom ízű gyógytea készíthető, hát még, ha keverjük a
kettőt! Az
erdei szederlevelet vastartalmánál fogva is ajánljuk, a
cukorbetegek
számára pedig jó hír, hogy kiegyensúlyozza a
vércukorszintet.
Az erdei málnalevél tea többek között segíti az
emésztést,
enyhíti a hányingert, és hasmenés ellen is használ.
![](./index_files/Erdei szeder.jpg)
Erdei szeder
* Gyógyteák a
karcsúságért: Mezei katáng (Cichorium intybus)
Fürdőruhába
bújva előbukkannak az eddig gondosan rejtegetett párnácskák
is. A
gyógynövények közül néhány hatékonyan segíti elő a fogyást,
ismerjük meg
ezeket! A Mezei katáng teakeverékben (Karcsúsító tea) csupa
olyan
gyógynövény van, mely támogatja a súlyvesztést, és a diéta ideális
kiegészítője.
Külön-külön is fogyaszthatjuk bármelyiket, de akkor a
leghatékonyabbak
ezek a gyógynövények, ha egymást támogatják. A bodza
vízhajtó és
emésztést elősegítő hatású gyógynövény, a mezei katáng
kiváló
zsírégető tulajdonsága miatt került bele ebbe a keverékteába. A
kökényvirágot
kiváló vízhajtó és zsíroldó hatású gyógynövényként
ismerjük. Az
aranyvessző hajtás epe- és májtisztító, emésztést serkentő
és vízhajtó
hatású. A kukoricabibe vércukorszint-csökkentő és zsírégető
hatása miatt
eredményes segítője a diétáknak. A gyújtoványfű hajtás
béltisztító, a
fehér akácvirág pedig savcsökkentő hatású gyógynövény.
![](./index_files/Mezei katáng.jpg)
Mezei katáng
*A nyugalom
szigete: Citromfű
A citromfű
enyhe nyugtató hatásáról ismert gyógynövény, melyet önmagában
vagy akár
fürtös mentával keverve is érdemes nyáron innunk. Nincs
ellenjavallata,
mint pl. az erősebb nyugtató-altató hatású
macskagyökérnek,
így akár várandós kismamák is ihatják. Esténként
elkortyolva a
pihentető alvást is elhozza, így nem kell álmatlanul
forgolódnunk a
hosszú, fülledt nyári éjszakákon.
![](./index_files/Citromfű.jpg)
Citromfű
*A nyár összes illata, zamata egyetlen teában: Nyári tea Zárjuk egy
finom élvezeti teával a sort: a Nyári tea kellemes aromájú,
üdítő tea, amit
akár hidegen, jégkockával is érdemes kortyolgatni. Ebben
az illatos
keverékben citromfű, apróbojtorján, bodza, fehér akácvirág,
orvosi
zsályalevél találkozik. Ha szeretnénk kipróbálni néhány teát
ebből a hosszú
listából, a Nyári teával kezdjük!
SZŐCS ÉVA (ERDÉLY):
Lásd meg a
csodát
Lásd meg a
csodát
minden kis
virágban,
![](./index_files/szőcs eva.jpg)
a felkelőnap
kacér
sugarában.
Gyengéd
érintésben,
apró ölelésben
érezd a jóságot
az emberi
létben.
Imádkozz néha
csendben az
Istenhez,
tanulj meg
szeretni,
s adni
önzetlen.
Légy hálás
a
mindennapokért,
örvendjen
szíved
a holnapért.
Gyermek kacaj
vegyen néha
körül,
ha kapsz
valamit
annak mindig
örülj.
Minden nap
mondj
köszönetet
érte,
hogy e csodás
életnek
vagy része.
*Angyalok hangja
Angyalok hangját hallom az éjben.
Adj helyet Uram oda fönt nekem.
Meghúzódom
a menny szegletében,
s hallgatom dicső éneked.
Földi lét múlandó, véges
hited az mi téged megtarthat itt.
Kulcsold imára kezedet szépen,
kérjed minden nap a Megváltót s higgy!
Mikor majd eljön a végső órád
búcsúzni készítsd fel lelkedet.
Adj hálát, hogy ajándékba kaptad
e szépséges Földi életed.
*
Mikor szólnak
Mikor szólnak a harangok,
égig csendül fel a hangjuk.
Megnyílik a mennynek kapuja,
ott tekint le Isten fia.
Sorba veszi az imákat
fényt gyújt e sötét világra.
Keresi a tévelygőket
megáldja a szenvedőket.
Csengő - bongó harang szava,
érjen el hozzád is még ma.
Szíved mélyén gyújtson lángot.
Jézusodnak adj hálát
fogadd be a hit - varázsát.
..............
VERSVÁLOGATÁS
PESA ANNA MÁRIA: MINDENKINEK!
Nem csak egy
nap kell ünnepelni,
![](./index_files/Pesa Anna Mária 2.jpg)
Egymást minden
nap kell szeretni.
A rosszat
örökre el kell temetni,
Mindennap
legalább egy jót cselekedni.
Születésnap,
vagy névnap, nem számít,
Másnapra
elmúlik, az ünnep elmászik.
Mindennap ott
vagyunk egymásnak,
Ne feledjük, a
segítség nem várhat.
Csak egy
telefon, jól van az illető?
Kell - e
vásárolni, kísérni, ha szép az idő?
Csupán
mosolyogni az utcán az emberekre,
Nekünk is
jólesne, nem öklöt rázva, fenyegetve.
Jól tudom, hogy
van bajunk éppen elég,
De elfeledjük
kicsit, ha a jót megköszönték.
Higgyétek el,
szebb lesz az életünk,
Ha egymással,
türelmesek, figyelmesek leszünk
2022.06.29.
*PESA ANNA MÁRIA: Még mit adhatok?
Annyi a gondolat csomókban, a fejemben,
Hogyan is bogozzam, hogy legyen értelem.
Elég lehet, már a sok okos tanácsból,
De mi mást adhatnék, a tapasztalatból.
Gyermekként elszántan színésznő akartam lenni,
De a darabban a szövegem, nem tudtam befejezni.
A szerepembe oly nagyon beleéltem magam,
A darab közepén, hazáig zokogva szaladtam.
Nagyobbacska voltam, szerettem énekelni,
Azt hittem, majd a hangom miatt fel fognak fedezni.
A hangom bizony hol szép, hol meg hamis volt,
Énekesi pályám még nem volt de, máris halott volt.
Ügyetlennek gondoltam magam senki sem bíztatott,
Az órákon rajzolni, festeni, nem tudtam csak átlagost.
Gyermekeimnek elalvás előtt esténként meséltem,
A fejemből az érdekes történetek, sorra érkeztek.
Jóval később szomorúságom, írtam ki magamból,
Rímek kezdtek össze állni, kicsinyke agyamból.
Aztán eszembe jutottak szép dolgok sorra.
Így kerülnek most már, a verseim papírra.
2022.07.03.
*
PESA ANNA MÁRIA: Július
Beléptünk már a forró hetedik hónapba,
Egész nap áztatjuk a lábunk, a lavórba.
Jó is az, ha megmaradt a régi időkből,
Kevesebb vizet kell cserélni, mint a medencéből.
Nem a mi éghajlatunk, ami most van az már tuti,
A sok, sok folyadéktól, mit megiszunk, leszünk pufi.
Jövet, menet melegünk van, hiába klíma, ventilátor,
És a zuhany, meg a mosdás, nem kerüljük az izzadságot.
Régen esett már az eső, városon, és vidéken,
szomjas a föld, és az emberek egy másik földrészen.
Reménykedjünk jó lesz hozzánk a természet,
Esőt ígérnek a jósok, nem túl kevés, és nem sok lesz.
2022.07.02.
*
Világító Torony
A tengerparton áll büszkén, magányosan,
Kihúzva magát, egyenesen, szabályosan.
Hogy minél jobban észrevehető legyen,
Az eltévedteknek a hatalmas tengeren.
A nap fényétől fehéren vakít a világosban,
Az éj sötétjében, a fényét szórja a kupolában.
Magasan áll, a viharos hullámok felett,
Közel, s távol semmi sincs, nemhogy emberek.
Már sok életet mentett mióta itt áll,
Nagyon régen, még emberek lakták.
Manapság, a technika ide is elért,
De a helyiek szeretik, vajon miért?
Nem csak hasznos, de emlék is nekik,
A tetejéről a végtelen tengert leshetik.
Hozzátartozik a tájhoz, még hasznát is veszik,
A csigalépcsős falai közt, sok- sok titok is rejlik.
2022.07.02.
*
MINDENKINEK!
Nem csak egy nap kell ünnepelni,
Egymást minden nap kell szeretni.
A rosszat örökre el kell temetni,
Mindennap legalább egy jót cselekedni.
Születésnap, vagy névnap, nem számít,
Másnapra elmúlik, az ünnep elmászik.
Mindennap ott vagyunk egymásnak,
Ne feledjük, a segítség nem várhat.
Csak egy telefon, jól van az illető?
Kell - e vásárolni, kísérni, ha szép az idő?
Csupán mosolyogni az utcán az emberekre,
Nekünk is jólesne, nem öklöt rázva, fenyegetve.
Jól tudom, hogy van bajunk éppen elég,
De elfeledjük kicsit, ha a jót megköszönték.
Higgyétek el, szebb lesz az életünk,
Ha egymással, türelmesek, figyelmesek leszünk.
2022.06.29.
*
Még mit adhatok?
Annyi a gondolat csomókban, a fejemben,
Hogyan is bogozzam, hogy legyen értelem.
Elég lehet, már a sok okos tanácsból,
De mi mást adhatnék, a tapasztalatból.
Gyermekként elszántan színésznő akartam lenni,
De a darabban a szövegem, nem tudtam befejezni.
A szerepembe oly nagyon beleéltem magam,
A darab közepén, hazáig zokogva szaladtam.
Nagyobbacska voltam, szerettem énekelni,
Azt hittem, majd a hangom miatt fel fognak fedezni.
A hangom bizony hol szép, hol meg hamis volt,
Énekesi pályám még nem volt de, máris halott volt.
Ügyetlennek gondoltam magam senki sem bíztatott,
Az órákon rajzolni, festeni, nem tudtam csak átlagost.
Gyermekeimnek elalvás előtt esténként meséltem,
A fejemből az érdekes történetek, sorra érkeztek.
Jóval később szomorúságom, írtam ki magamból,
Rímek kezdtek össze állni, kicsinyke agyamból.
Aztán eszembe jutottak szép dolgok sorra.
Így kerülnek most már, a verseim papírra.
2022.07.03.
..................................
A SZATÍRA ÉLES FEGYVERÉVEL
TÓTH LÁSZLÓNÉ RITA: Eredeti
Senki se
mondhatja, hogy nincsenek eredeti hozzászólások a Facebookon.
Engem egy
roppant kedves úriember az alábbi mondatával bűvölt el:
„Tegye seggét
az ablakba, lehet, hogy 10 mikulásnak sem lesz rá gusztusa.”
Bájos nem?
Fontolóra is vettem a témát. Most az időjárás is kedvez a
helyzetnek,
annyi bizonyos, hogy ebben a hőmérsékletben, mikor
harminchat fok
van árnyékban, nem
fázna a hátsó felem.
Kérdés, hogy jönnének-e a mikulások?
![]() |
Tóth Lászlóné Rita |
Ha igen, honnan
és mi a garancia arra, hogy tízen lesznek? Az is érdekelne, hogy a tanácsadó
vajon honnan tudja,
hogy egyiknek se lesz rá gusztusa? Csak nem ő küldi
őket? Igaz, hogy nem látta ezt a bizonyos testrészem, hiszen csupán a profilképem
van fenn, de úgy látszik az úriembernek látnoki képességei vannak, ezért
nem csak azt tudja, hogy neki nem jönne be, hanem tíz mikulás nevében is nyilatkozik.
Egyébként se
gondoltam volna soha, hogy ilyen sokan törődnek velem. Van, ki orvoshoz
küld, mert szerinte valami nincs rendben a fejemmel. A másik szerint ideje ágyba
bújnom, no nem valakivel, hanem egyedül, mert elég öreg
nyanya vagyok
már ahhoz, hogy úgy nyolc körül még ébren legyek, meg
egyébként se
pofázzak, mert senki se
kíváncsi a véleményemre. Arra, hogy ki
vett meg és mivel, oda se
figyelek, hiszen már rég nem újság számomra. A fülem
botja se mozdul meg az ilyen
ezerszer lejáratott szavakra, mint a vén hülye,
homofób, bérenc,
fasiszta, csökevényes agyú, és a kinek a hátsó felét nyaló. No,
de lássuk be, hogy ez valami
egészen egyedi, amire már érdemes volt némi
figyelmet szentelni.
*
A Facebooknak
is hálás vagyok azért, mert elhivatott abban, hogy
„gyűlöletkeltésre
alkalmas” hozzászólások ne jelenhessenek meg, sőt,
előfordult,
hogy bizonyos időre
magát a hozzászólót is letiltották. Így
megnyugodtam, hogy ezekkel
nincs semmi baj, sőt mi tagadás még lámpavas
és egyéb morbid vagy
obszcén szavakkal,
kívánságokkal sincs, amelyekkel eddig
még nem engem „tiszteltek”
meg. Gondolom, hogy ezek mind beleférnek a
véleménynyilvánítási
szabadságba.
*
Sajnos jómagam,
amilyen földhöz ragadt, csökevényes, maradi, és ostoba
vagyok,
ráadásul még vidéki is, az úriemberhez szóló válaszom csupán
ennyi volt:
„Igazán kedves.
Megtisztelő a véleménye. Csupán emlékeztetem arra, hogy
»a stílus maga
az ember«.
11.
ÉLETTÖRTÉNETEIMBŐL
VÉGHELYI
JÓZSEF: Bevallom
Bevallom, hogy idősödő koromra érzelgős vén bolond lettem! Jaj, dehogy
is voltam én ilyen fiatalabb koromban. Sőt túlságosan is racionálisan
teltek fiatal éveim. A műszaki emberek hidegfejű számításaival
jártam-keltem a világban. Akkoriban nagyon meg voltam elégedve magammal.
A sírást, pityergést a gyengeség jelének tekintettem: nem férfiembernek
való dolog az...!
*
Véghelyi József |
A ráció, a matematika, az elektronika kitöltötte életemet: amit
matematikailag le lehetett írni az létezett, a többi csak érzelgős
nyavalygás, megfoghatatlan, kezelhetetlen sirámok sorozata volt -
legalább is számomra akkoriban.
Óh, az idős ember más, nagyon más! Pontosan tudja, hogy
a racionalitás
kell az ember életében, de az emóció az idő múlásával fontos lesz,
sőt fontosabb, mint akármi más. Különösen akkor, ha gyerekei,
unokái lesznek. Együtt élni valakikkel, aggódni értük, gondoskodni
róluk, felelőséget
érezni irántuk, ezek bizony pallérozzák az ember
lelkét. Ezek a dolgok pedig nem kezelhetők a matematika eszközeivel
ugyebár?!
Megtanulunk odafigyelni mások gondjára, bajára is a magunké mellett.
Empátiával figyeljük a környezetünket, sőt tárgyainkat is. Ki ne ismerné
azt az érzést, amikor valamilyen lom-lomot ki kéne már dobni - bár
értéktelen - mégsem tesszük, mert egy emlék, egy érzés fűződik
hozzá...Legyen az illat, mosoly, vagy egy szempár csábos pillantásának
emléke...
Szakmám lényegéhez tartozik, hogy nagyon sokféle műszer kell a
műveléséhez, a hibák megállapításához, és a javításhoz. Az évtizedek
során magam is összevásároltam mindenféle típust, bőven többet, mint
amennyire szükségem lett volna egyáltalán. Persze vannak az embernek
kedvencei: nekem a műszereim, szerszámaim azok. A hölgyeknél a kedvencek
többnyire ruhát, cipőt, stb. jelentenek... A férfiak alapvetően mások,
ahogy a szakma mondja: másképp vagyunk bekötve...!
javítani. Senkit sem akarok ezzel untatni, csak megemlítem, hogy az
elkészülte után mérni kell, hogy jól működik-e. A szerkezet
természetesen működött, de a korrektség azt kívánja, hogy műszerrel
ellenőrizzem a paramétereit.
A gondok pedig itt kezdődtek: hogy mérjek én ilyen nagy feszültséget?
"Vigyázzba" állítottam a szóba jöhető mérőműszereket, amelyek között
szép számmal voltak digitálisak is, de bizony megrekedtem a maximális
ezer voltos értéknél: nem voltak képesek magasabb tartományban mérni. A
legkorszerűbb csoda-műszereim kézfeltartással megadták magukat, pedig
egyik-másik még azzal is dicsekedhetett, hogy az eredménye számítógépes
feldolgozásra is alkalmas...
Némi töprengés után eszembe jutott, hogy 52 (!) évvel ezelőtt
vásároltam egy UNIVEKA nevű magyar gyártmányú kézi műszert, amelyről már
azt sem tudtam, hogy hol van! Végül megtaláltam a padláson ujjnyi porral
betakarva. Legalább 35 éve nem használtam már, de tudtam róla, hogy
képes mérni ötezer voltig. Ez az ami kell nekem!
Időskori érzelgősségemtől vezérelve "bocsánatot kértem" öreg műszeremtől
a feledékenységem miatt. Csodálatos módon meg tudtam mérni a
transzformátor kimeneti feszültségét. És akkor - szégyen ide, szégyen
oda - elmorzsoltam egy könnycseppet a szemem sarkában...Meghatott öreg
szolgám szakmai hűsége.
tanúja volt fiatalságomnak, aki segített a szakmai előre haladásomban,
akinek segítségével annyi dicsőséget szereztem az évek során...! Nem
volt ő csillogó-villogó magamutogató valami, csak tette a dolgát
becsülettel, ahogy egy szakmai baráttól ez elvárható. Hagyományos analóg
szerkezetének megbízhatósága, stabilitása messze felülmúlja mind a mai
napig a digitális műszerek hivalkodó konstrukcióját. Nem vagyok már
korszerű? Lehet, hogy így van. Bár én is használok digitális
"csodaeszközöket", számítógépet, stb., mégis az a tapasztalatom, hogy
ezen utóbbiak néhány év múlva szinte maguktól is tönkre mennek, meg sem
közelítve az UNIVEKÁM életkorát.
Szakmai gondomon tehát egy 52 éves műszer segített. Műszerek
családfájában matuzsálemnek számít már. A fenti tapasztalatomon
elmélkedve talán át kéne értékelni az idős emberekhez való társadalmi
beidegződés rendszerét. Bölcsességükre igenis szüksége van hazánknak.
Olyant tudnak, amiket csak hosszú évek munkatapasztalata adhat
valakinek. Persze tisztában vannak azzal is, hogy ők már nem váltják meg
a világot. Gyengék ők már az ilyen harcok megvívásához, de a megszerzett
bölcsességük igenis időtálló!
Lehet, hogy az én "korszerűtlenségem" egészen odáig is elmegy, hogy nem
fogom lecserélni "öregecskedő" feleségemet, mert hátha előfordulhat egy
olyan élethelyzet, amikor egy fiatal menyecske tudománya megáll a gondok
láttán, ám a velem együtt megőszült feleségem még akkor is tudni fogja,
hogy mi a teendő, bár nem ért a számítógéphez, és okos telefonja sincs...!
Megtanulunk odafigyelni mások gondjára, bajára is a magunké mellett.
Empátiával figyeljük a környezetünket, sőt tárgyainkat is. Ki ne ismerné
azt az érzést, amikor valamilyen lom-lomot ki kéne már dobni - bár
értéktelen - mégsem tesszük, mert egy emlék, egy érzés fűződik
hozzá...Legyen az illat, mosoly, vagy egy szempár csábos pillantásának
emléke...
Szakmám lényegéhez tartozik, hogy nagyon sokféle műszer kell a
műveléséhez, a hibák megállapításához, és a javításhoz. Az évtizedek
során magam is összevásároltam mindenféle típust, bőven többet, mint
amennyire szükségem lett volna egyáltalán. Persze vannak az embernek
kedvencei: nekem a műszereim, szerszámaim azok. A hölgyeknél a kedvencek
többnyire ruhát, cipőt, stb. jelentenek... A férfiak alapvetően mások,
ahogy a szakma mondja: másképp vagyunk bekötve...!
*
Nemrégen egy mikrohullámú sütő transzformátorát hozták hozzámjavítani. Senkit sem akarok ezzel untatni, csak megemlítem, hogy az
elkészülte után mérni kell, hogy jól működik-e. A szerkezet
természetesen működött, de a korrektség azt kívánja, hogy műszerrel
ellenőrizzem a paramétereit.
A gondok pedig itt kezdődtek: hogy mérjek én ilyen nagy feszültséget?
"Vigyázzba" állítottam a szóba jöhető mérőműszereket, amelyek között
szép számmal voltak digitálisak is, de bizony megrekedtem a maximális
ezer voltos értéknél: nem voltak képesek magasabb tartományban mérni. A
legkorszerűbb csoda-műszereim kézfeltartással megadták magukat, pedig
egyik-másik még azzal is dicsekedhetett, hogy az eredménye számítógépes
feldolgozásra is alkalmas...
Némi töprengés után eszembe jutott, hogy 52 (!) évvel ezelőtt
vásároltam egy UNIVEKA nevű magyar gyártmányú kézi műszert, amelyről már
azt sem tudtam, hogy hol van! Végül megtaláltam a padláson ujjnyi porral
betakarva. Legalább 35 éve nem használtam már, de tudtam róla, hogy
képes mérni ötezer voltig. Ez az ami kell nekem!
Időskori érzelgősségemtől vezérelve "bocsánatot kértem" öreg műszeremtől
a feledékenységem miatt. Csodálatos módon meg tudtam mérni a
transzformátor kimeneti feszültségét. És akkor - szégyen ide, szégyen
oda - elmorzsoltam egy könnycseppet a szemem sarkában...Meghatott öreg
szolgám szakmai hűsége.
*
Igen, megfeledkeztem műszer-barátomról, kenyeres pajtásomról, akitanúja volt fiatalságomnak, aki segített a szakmai előre haladásomban,
akinek segítségével annyi dicsőséget szereztem az évek során...! Nem
volt ő csillogó-villogó magamutogató valami, csak tette a dolgát
becsülettel, ahogy egy szakmai baráttól ez elvárható. Hagyományos analóg
szerkezetének megbízhatósága, stabilitása messze felülmúlja mind a mai
napig a digitális műszerek hivalkodó konstrukcióját. Nem vagyok már
korszerű? Lehet, hogy így van. Bár én is használok digitális
"csodaeszközöket", számítógépet, stb., mégis az a tapasztalatom, hogy
ezen utóbbiak néhány év múlva szinte maguktól is tönkre mennek, meg sem
közelítve az UNIVEKÁM életkorát.
Szakmai gondomon tehát egy 52 éves műszer segített. Műszerek
családfájában matuzsálemnek számít már. A fenti tapasztalatomon
elmélkedve talán át kéne értékelni az idős emberekhez való társadalmi
beidegződés rendszerét. Bölcsességükre igenis szüksége van hazánknak.
Olyant tudnak, amiket csak hosszú évek munkatapasztalata adhat
valakinek. Persze tisztában vannak azzal is, hogy ők már nem váltják meg
a világot. Gyengék ők már az ilyen harcok megvívásához, de a megszerzett
bölcsességük igenis időtálló!
Lehet, hogy az én "korszerűtlenségem" egészen odáig is elmegy, hogy nem
fogom lecserélni "öregecskedő" feleségemet, mert hátha előfordulhat egy
olyan élethelyzet, amikor egy fiatal menyecske tudománya megáll a gondok
láttán, ám a velem együtt megőszült feleségem még akkor is tudni fogja,
hogy mi a teendő, bár nem ért a számítógéphez, és okos telefonja sincs...!
*************************************************
12. EMLÉKKÉPEK
A MÚLTBÓL
MÁRKUS KATALIN:
Tollpihék
Anya már napok óta figyelte a libákat. Mikor reggelente kiengedte őket
az udvarba, alig lebbentették meg szárnyaikat, máris elhullajtottak
egyet-egyet hófehér tollazatukból. A könnyű nyári szél meg felkapta
ezeket a tollakat, játékosan pörgette, forgatta, majd letette a
szénakazalra, feltapasztotta a kerítésdrótra.
![]() |
Márkus Katalin |
Itt van az idő, meg kell melleszteni őket, - mondta anya. Ebéd után
elment a nagymamához, hogy megbeszéljék mikor legyen elvégezve
ez a munka. Minden évben, a
mama és a koma asszonyai segítségével történt nálunk a liba
mellesztés, vagy más szóval tolltépés.
Nagymama elballagott a koma asszonyokhoz időpontot egyeztetni. Sok várás nem volt, el kellett kezdeni, mert ahogy mondani szokták, minden szál tollat meg kell takarítani.
A faluban szinte minden háznál tartottak libát, igaz nem olyan sokat
neveltek mint régen, de tíz darabnál kevesebb sehol sem volt. Tolltépés
idején, a faluban hangos gágogással kezdődtek a reggelek.
Mellesztés napjának reggelén anya zárva tartotta a libákat. Nagy
hanggal voltak, nem tudták mire vélni, hogy miért nincsenek szabadon
engedve.
A koma asszonyok hozták magukkal a fejőszéküket, kék melles kötényt
kötöttek maguk elé, hajukat kendővel jól eltakarták. Anya előkészítette
a nagy vessző kosarakat, kibélelte őket vásott, már nem használt
lepedővel. Mamáék a libaól közelében a félig nyitott kocsiszínben
egymás mellé leültek, anya pedig egyesével vitte hozzájuk a libákat. Ő
is tudott melleszteni, de mivel fiatal volt, neki kellett bebújni a
libaólba. Nem volt egyszerű, mert alacsony, félajtó volt rajta. A libák
meg, mikor már kevesen voltak az ólban, egyfolytában gágogtak, és
ijedtükben röpködtek.
Testvéremmel mi is kaptunk feladatot, mi zártuk be anya után a libaól
ajtaját. Sajnáltuk a libákat, mert olyan nagy hangon gágogtak de sokat
nem tehettünk értük, ez volt a szokás. Akkor még nagy volt a hangjuk, de
amikor hátukra fordítva kapálóztak a mamáék térde közt, bizony
elhallgattak. Szárnyuk alól, a hasuk alatt tépték le róluk az érett
tollat. Olyan fürge ujjakkal végezték a mellesztést, hogy a libának még
ideje sem volt gágogni. Ahogy fogytak az ólból a libák, a toll úgy
szaporodott a kosarakban. Mikor elengedték a megmellesztett libát, az
örömében, hogy megszabadult, jól megrázta magát és csapdosott
szárnyaival. A sok-sok kis pihetoll meg felhőként szállt körülötte.
Kérdeztük a mamát, mennyire fáj a libának, mikor tépik a tollát.
- Nem fáj az nekik, nevettek a mamáék, nem először csináljuk, tudjuk
hogyan kell tépni a tollat. Figyeljétek csak a kezünket, és ha láttok
egy csepp vért is a libán, szóljatok. Figyeltünk mi erősen, de olyan
nagy szakértelemmel és fürge ujjakkal tépték a tollat, hogy a sok tollon
kívül semmit sem láttunk.
Ha nem tépnénk ki, akkor az összeset elhullajtják, mert kell a hely az
új tollnak. Ha nem gyűjtenénk össze a tollukat, akkor miből lenne nektek
a stafírung?
Azt ugye tudjátok, (akkor lehettem nyolc, a húgom meg négy éves ) már
el kell kezdeni a párnák, dunnák készítését, hogy mire férjhez mentek
mind elkészüljön - mondta a mama. Az ágyba való dunnák, párnák
mind-mind liba vagy kacsa tollal voltam megtömve. Felénk kettő dunnát,
négy nagypárnát, és kettő kispárnát kapott a lány amikor férjhez ment.
Akkor még fogalmunk sem volt, hogy mi az a stafírung, ezért testvéremmel
csak némán bólogattunk. Alig vártam, hogy végezzenek, és anyától
megkérdezhessem, miről is beszéltek a nagymamáék.
Mikor az összes liba megtépve szaladgált az udvarban, nagy papírzsákokba
rakták a tollat, és jó szorosan bekötötték a zsákok száját. Anya
felvitte a zsákokat a padlásra, és felkötözte őket a gerendára. Ott
várták be a telet, a tollfosztás idejét.
Mellesztés után mamáék össze szedelőzködtek, ittak egy pohárka bort a
libák egészségére, és mindenki hazament folytatni az aznapi munkáját.
A sok tollpihével napokig tele volt az udvar, rátapadt fűre, fára. A
megmellesztett libák meg nagyon mulatságosak voltak, sokat nevettünk ha
rájuk néztünk.
Nyár vége felé megismételték a mellesztést, azt mondták a mamáék, hogy
most még pelyhesebb a libák tolla, és ebből készül majd az igazi pehely
könnyű dunna.
Ősszel tömőbe kerültek a libák, levágás után a tollukat szintén
összegyűjtötték. Ilyenkor anya mindig megmosta az elpiszkolódott
libatollat. Csomagoló papírra kiterítette, majd a konyhában a meleg
tűzhely alatt szokta megszárítani.
Télen tollfosztóba hívták a koma asszonyokat, szomszéd asszonyokat, és a
meleg szobában újra szállt a sok-sok tollpihe.
Nagymama elballagott a koma asszonyokhoz időpontot egyeztetni. Sok várás nem volt, el kellett kezdeni, mert ahogy mondani szokták, minden szál tollat meg kell takarítani.
A faluban szinte minden háznál tartottak libát, igaz nem olyan sokat
neveltek mint régen, de tíz darabnál kevesebb sehol sem volt. Tolltépés
idején, a faluban hangos gágogással kezdődtek a reggelek.
Mellesztés napjának reggelén anya zárva tartotta a libákat. Nagy
hanggal voltak, nem tudták mire vélni, hogy miért nincsenek szabadon
engedve.
A koma asszonyok hozták magukkal a fejőszéküket, kék melles kötényt
kötöttek maguk elé, hajukat kendővel jól eltakarták. Anya előkészítette
a nagy vessző kosarakat, kibélelte őket vásott, már nem használt
lepedővel. Mamáék a libaól közelében a félig nyitott kocsiszínben
egymás mellé leültek, anya pedig egyesével vitte hozzájuk a libákat. Ő
is tudott melleszteni, de mivel fiatal volt, neki kellett bebújni a
libaólba. Nem volt egyszerű, mert alacsony, félajtó volt rajta. A libák
meg, mikor már kevesen voltak az ólban, egyfolytában gágogtak, és
ijedtükben röpködtek.
Testvéremmel mi is kaptunk feladatot, mi zártuk be anya után a libaól
ajtaját. Sajnáltuk a libákat, mert olyan nagy hangon gágogtak de sokat
nem tehettünk értük, ez volt a szokás. Akkor még nagy volt a hangjuk, de
amikor hátukra fordítva kapálóztak a mamáék térde közt, bizony
elhallgattak. Szárnyuk alól, a hasuk alatt tépték le róluk az érett
tollat. Olyan fürge ujjakkal végezték a mellesztést, hogy a libának még
ideje sem volt gágogni. Ahogy fogytak az ólból a libák, a toll úgy
szaporodott a kosarakban. Mikor elengedték a megmellesztett libát, az
örömében, hogy megszabadult, jól megrázta magát és csapdosott
szárnyaival. A sok-sok kis pihetoll meg felhőként szállt körülötte.
Kérdeztük a mamát, mennyire fáj a libának, mikor tépik a tollát.
- Nem fáj az nekik, nevettek a mamáék, nem először csináljuk, tudjuk
hogyan kell tépni a tollat. Figyeljétek csak a kezünket, és ha láttok
egy csepp vért is a libán, szóljatok. Figyeltünk mi erősen, de olyan
nagy szakértelemmel és fürge ujjakkal tépték a tollat, hogy a sok tollon
kívül semmit sem láttunk.
Ha nem tépnénk ki, akkor az összeset elhullajtják, mert kell a hely az
új tollnak. Ha nem gyűjtenénk össze a tollukat, akkor miből lenne nektek
a stafírung?
Azt ugye tudjátok, (akkor lehettem nyolc, a húgom meg négy éves ) már
el kell kezdeni a párnák, dunnák készítését, hogy mire férjhez mentek
mind elkészüljön - mondta a mama. Az ágyba való dunnák, párnák
mind-mind liba vagy kacsa tollal voltam megtömve. Felénk kettő dunnát,
négy nagypárnát, és kettő kispárnát kapott a lány amikor férjhez ment.
Akkor még fogalmunk sem volt, hogy mi az a stafírung, ezért testvéremmel
csak némán bólogattunk. Alig vártam, hogy végezzenek, és anyától
megkérdezhessem, miről is beszéltek a nagymamáék.
Mikor az összes liba megtépve szaladgált az udvarban, nagy papírzsákokba
rakták a tollat, és jó szorosan bekötötték a zsákok száját. Anya
felvitte a zsákokat a padlásra, és felkötözte őket a gerendára. Ott
várták be a telet, a tollfosztás idejét.
Mellesztés után mamáék össze szedelőzködtek, ittak egy pohárka bort a
libák egészségére, és mindenki hazament folytatni az aznapi munkáját.
A sok tollpihével napokig tele volt az udvar, rátapadt fűre, fára. A
megmellesztett libák meg nagyon mulatságosak voltak, sokat nevettünk ha
rájuk néztünk.
Nyár vége felé megismételték a mellesztést, azt mondták a mamáék, hogy
most még pelyhesebb a libák tolla, és ebből készül majd az igazi pehely
könnyű dunna.
Ősszel tömőbe kerültek a libák, levágás után a tollukat szintén
összegyűjtötték. Ilyenkor anya mindig megmosta az elpiszkolódott
libatollat. Csomagoló papírra kiterítette, majd a konyhában a meleg
tűzhely alatt szokta megszárítani.
Télen tollfosztóba hívták a koma asszonyokat, szomszéd asszonyokat, és a
meleg szobában újra szállt a sok-sok tollpihe.
*************************************************
13. NOVELLA
Gruber Miklós: Gyerekkori
visszaemlékezés - Szép estét!
Nos! Belevágjunk? Csapjunk a lecsóba! Még mindig a hatvanas évek eleje,
hetvenesek vége. Vagy fordítva…
Mind azt többször meséltem volt: utáltam az óvodát. Kis szerény, vékony
hamar sírásra görbülő szájú legényke voltam. Ezt ki is használták a
többiek. Ez addig tartott, míg apai nagypapám ki nem oktatott. Utána már
előbb ütöttem, aztán kérdeztem, mert minden hozzám közelítőben
ellenséget láttam. Mondjuk ez már alsó tagozatos koromban
történt.
Maradjunk még
az óvodában. Mivel táskás voltam, nekem csak délig tartott a dedó, de a
rosseb maradt addig. Tíz óra tájt már vígan ballagtam anyai nagyszüleim
háza felé. Az unokahúgom ott alvós volt, de elárult, hogy már megint
megszöktem. Futár - nagymamámék kuvasza - hogyan, hogyan se? de megérezte, hogy
már ballagok hazafelé és eljött elém. Nagymama meg leszidott és
visszavitt.
No de én nem azért voltam én, hogy feladjam a télakhoz fűzött reményemet: egy Pillangó veszett el bennem. Gabi
![]() |
Grúber Miklós |
No de én nem azért voltam én, hogy feladjam a télakhoz fűzött reményemet: egy Pillangó veszett el bennem. Gabi
óvó néninek volt egy kis termetű keverék kutyája. Aláásta a kerítést és megszökött. Én meg utána. Tehát:
nagymama visszavitt, oda nem mehettem. A mi utcánkban
lakott apai nagypapám öccse a feleségével, a „tortás” Márika nénivel.
Laci bátyám bakter volt az utca legvégén, a szántóföldek után lévő
őrházban. Bizony, onnan már nem volt messze a Duna. Tehát miután
leléceltem, Márika néném felé vettem az irányt. Nekik nem volt gyerekük,
így (majdnem) minden gyereket szerettek, de én és két másik
unokatestvérem voltunk a kedvenceik.
- Mit ennél kisfiam? – volt az első kérdése.
- Tejberizst nénje!
Aztán már készítette is. Nyalakodhattam a kiürült krémes tálakat, Jöttek
a barátnői, ment a mesélés. Aztán dél felé figyelmeztetett, hogy
indulnom kell hazafelé.
Így teltek az óvodás évek, míg aztán le nem buktam. Anyu leszidott
rendesen, Márika nénit is eligazította – bár őt sokat nem érdekelte,
sőt(!) cinkosan rám kacsintott.
Egy darabig ellődörögtem otthon: építő kockáztam, kirakóztam, míg nem
fölhangzott a kiáltás:
- Juli nééééniiii! Miklós kigyühet jácconyi? – Juli néni az apai
nagymamám volt.
- Menj, de mire anyádék meggyünnek, itton lígy!
Jól másfél, két órát játszottunk, kergetőztünk, aztán pucoltunk haza:
megjöttek a szülők. Ebéd, beszélgetés aztán nagypapa, apu és anyu mentek
a földre. Nagymama vacsorát készített. Mi meg természetesen máris a
kertek alatt voltunk. Ment a számháború, bújócska, kergetőzés, ne soroljam.
Aztán hogy nagyobbacskák lettünk, minket is befogtak a kerti munkákba.
És tudod mi az érdekes?
NEM HALTUNK BELE!
SENKI SEM SZOLGÁLHAT KÉT ÚRNAK,
MERT VAGY AZ EGYIKET GYŰLÖLI ÉS A MÁSIKAT
SZERETI; VAGY AZ EGYIKHEZ RAGASZKODIK ÉS A
MÁSIKAT MEGVETI. NEM SZOLGÁLHATTOK ISTENNEK
ÉS A MAMMONNAK.
A lélek fejlődni van a földre küldve.
Ezt a munkálkodást, a saját lelki hajlamai irányítják.
Lelki életében elért fokozatához mérten megtudja
különböztetni a jót a rossztól, az igazat a hamistól.
A földi testben próbára tétetik, hogy vajon minden
körülmények között betölti és elvégzi azt a feladatot,
amelyet elméletileg már, mint lélek elfogadott.
Sokaknál nem jelentenek ezek a feladatok nagy
küldetéseket, csak annyit, hogy az igazság
korlátain belül maradjanak, ne cselekedjenek
Isten törvénye ellen.
*
Ezek az elfogadott igazságok olyan tisztán
állnak a szem előtt, hogy teljes bizalommal
tekint a jövője elé.
Azonban a földi lét szövevényes állapotában,
eltéved és bűnbe esik, mert azt hiszi, hogy
meglehet alkudni az igazsággal.
Ezeknek az alkudozóknak szól az Úr ebben az igében.
„nem szolgálhattok két Úrnak”
Mert akár melyikhez pártol az ember egyik sem
elégszik meg fél emberrel.
Aki a világi gazdagságot, előnyöket hajszolja,
az nem szolgálhat Istennek.
Más a világi élet célja és eszköze,
és más az Isteni szolgálat célja és eszköze.
A két egymással szemben álló elv
nem egyeztethető össze.
A test kívánságai bűnre, kárhozatra viszik a lelket,
nyomorúságot, szenvedést okoznak.
Az Isteni törvényben működő lélek vágyai
megelégedést, örömet okoznak.
Az emberi lélek vágyódása csak egy irányú lehet,
két ellentétes irányt követni képtelen.
Valaki hiába beszél, alakoskodik céljának iránya
mutatja meg, hogy felfelé vagy lefelé halad.
Csomor Henriett:
Nyár végi gondolat
Melegen süt a nap,
pedig már augusztus
vége van.
Forró a levegőtengerparton napozok,
vízcsepp csillog
barna bőrömön.
Mezítláb taposok s
nyomokat hagyok
magam után,
a puha homokban.
Szívemnek jóleső érzés,
hogy kellemesen telnek
a nyár utolsó napjai.
Este amikor csillagok
ragyognak, az égen.
Fekszem az ágyon
lelkem mélyén,
igaz barátomat
dédelgetem.
Barna zsalugáterek
nyitva állnak.
Hegyeken, völgyeken,
gyorsan gurul
a gömbölyű telihold,
hogy köszönhessen
énnekem.
Ablakpárkányon szétteríti
hosszú szőke haját,
s bevilágítja szobámat.
tengernek moraját hallani
a néma csendben.
2022. augusztus 27.
ENGEL CSABA (ERDÉLY):
Ne gondolj semmi rosszra, csak olvasd és érezd azt mi a legszebb amit e
vers sorai sugall.
Szabaddá teszem a lelkem
Egy virágoskert közepében,
Ó nem, nem az a régi Éden,
Ahol kezdetét vette az élet,Ez az a hely ahol a képzelet,
A test a lélek megpihenhet.
Egy végtelen valóságon át,
Az ember elfelejti bánatát,
Élvezni fogja boldogságát,
Ott ahol megtalálja nyugalmát,
Eredetét, Isten országát.
Azon a helyen épít majd házat,
Földet művel, ültet gyümölcsfákat,
Szőlőt ültet, s virágokat,
Ott nem lesz mért féltse azokat.
Soha nem lesz éjszaka csak nappal,
Ott együtt leszünk az angyalokkal.
Kívánkozok egy csendes helyre,
Nyugalomra, békességre,
Szeretetre feledésre,
Ahová még nem járt ember.
lakott apai nagypapám öccse a feleségével, a „tortás” Márika nénivel.
Laci bátyám bakter volt az utca legvégén, a szántóföldek után lévő
őrházban. Bizony, onnan már nem volt messze a Duna. Tehát miután
leléceltem, Márika néném felé vettem az irányt. Nekik nem volt gyerekük,
így (majdnem) minden gyereket szerettek, de én és két másik
unokatestvérem voltunk a kedvenceik.
- Mit ennél kisfiam? – volt az első kérdése.
- Tejberizst nénje!
Aztán már készítette is. Nyalakodhattam a kiürült krémes tálakat, Jöttek
a barátnői, ment a mesélés. Aztán dél felé figyelmeztetett, hogy
indulnom kell hazafelé.
Így teltek az óvodás évek, míg aztán le nem buktam. Anyu leszidott
rendesen, Márika nénit is eligazította – bár őt sokat nem érdekelte,
sőt(!) cinkosan rám kacsintott.
Egy darabig ellődörögtem otthon: építő kockáztam, kirakóztam, míg nem
fölhangzott a kiáltás:
- Juli nééééniiii! Miklós kigyühet jácconyi? – Juli néni az apai
nagymamám volt.
- Menj, de mire anyádék meggyünnek, itton lígy!
Jól másfél, két órát játszottunk, kergetőztünk, aztán pucoltunk haza:
megjöttek a szülők. Ebéd, beszélgetés aztán nagypapa, apu és anyu mentek
a földre. Nagymama vacsorát készített. Mi meg természetesen máris a
kertek alatt voltunk. Ment a számháború, bújócska, kergetőzés, ne soroljam.
Aztán hogy nagyobbacskák lettünk, minket is befogtak a kerti munkákba.
És tudod mi az érdekes?
NEM HALTUNK BELE!
*************************************************
14. JÉZUS
TANÍTÁSAI
A HEGYI
BESZÉDRŐL - SZELLEMI MAGYARÁZAT ÁLTAL
Írta: Poór Edit
XII. RÉSZ
SENKI SEM SZOLGÁLHAT KÉT ÚRNAK,
MERT VAGY AZ EGYIKET GYŰLÖLI ÉS A MÁSIKAT
SZERETI; VAGY AZ EGYIKHEZ RAGASZKODIK ÉS A
MÁSIKAT MEGVETI. NEM SZOLGÁLHATTOK ISTENNEK
ÉS A MAMMONNAK.
Poór Edit |
A lélek fejlődni van a földre küldve.
Ezt a munkálkodást, a saját lelki hajlamai irányítják.
Lelki életében elért fokozatához mérten megtudja
különböztetni a jót a rossztól, az igazat a hamistól.
A földi testben próbára tétetik, hogy vajon minden
körülmények között betölti és elvégzi azt a feladatot,
amelyet elméletileg már, mint lélek elfogadott.
Sokaknál nem jelentenek ezek a feladatok nagy
küldetéseket, csak annyit, hogy az igazság
korlátain belül maradjanak, ne cselekedjenek
Isten törvénye ellen.
*
Ezek az elfogadott igazságok olyan tisztán
állnak a szem előtt, hogy teljes bizalommal
tekint a jövője elé.
Azonban a földi lét szövevényes állapotában,
eltéved és bűnbe esik, mert azt hiszi, hogy
meglehet alkudni az igazsággal.
Ezeknek az alkudozóknak szól az Úr ebben az igében.
„nem szolgálhattok két Úrnak”
Mert akár melyikhez pártol az ember egyik sem
elégszik meg fél emberrel.
Aki a világi gazdagságot, előnyöket hajszolja,
az nem szolgálhat Istennek.
Más a világi élet célja és eszköze,
és más az Isteni szolgálat célja és eszköze.
A két egymással szemben álló elv
nem egyeztethető össze.
A test kívánságai bűnre, kárhozatra viszik a lelket,
nyomorúságot, szenvedést okoznak.
Az Isteni törvényben működő lélek vágyai
megelégedést, örömet okoznak.
Az emberi lélek vágyódása csak egy irányú lehet,
két ellentétes irányt követni képtelen.
Valaki hiába beszél, alakoskodik céljának iránya
mutatja meg, hogy felfelé vagy lefelé halad.
...........................
AZÉRT AZT
MONDOM NÉKTEK; NE
AGGODALMASKODJATOK
A TI ÉLETETEK FELŐL,
MIT EGYETEK ÉS
MIT IGYATOK; SEM A TI TESTETEK
FELŐL, MIBE
ÖLTÖZKÖDJETEK. AVAGY NEM TÖBB-E
AZ ÉLET, HOGY
NEM AZ ELEDEL, ÉS A TEST, HOGY NEM
AZ ÖLTÖZET?
Az egész földi
élet az önzésen a testies vágyak
kielégítésén
alapszik és a gyenge lélek megretten,
amikor az
ellentét félelmetesnek festi az
elkövetkezendő
eseményeket eléje.
A test
szükségletei, melynek kielégítése a
legszerényebb
ember előtt is jelentős gondot okoz,
sok kísértésnek,
aggodalomnak és félelemnek
forrását
képezi.
Hozzájuk szól
az Úr, a fenti igéjében, hogy ne
aggodalmaskodjatok.
.............................
TEKINTSETEK AZ
ÉGI MADARAKRA, HOGY NEM
VETNEK, NEM
ARATNAK, SEM CSŰRBE NEM
TAKARNAK; ÉS A
TI MENNYEI ATYÁTOK ELTARTJA
AZOKAT. NEM
SOKKAL KÜLÖNBEK VAGYTOK-É
AZOKNÁL?
Jézus, bátorító
kijelentése azokhoz, akik még
ingadoznak a
hitben, akik még nem érzik, hogy Isten
a gondoskodó,
szerető Atya.
Isten azt
várja, hogy gyenge gyermekei bizalommal
forduljanak
hozzá, minden gondjukkal és bánatukkal.
A világ fiai,
minden elért eredményt maguknak tudnak
be és
elfelejtkeznek arról, hogy ha Isten nem adta
volna azt
nekik, maguktól minden erejüket
megfeszítve sem
érhették volna el.
Isten
mindenkinek megadja az ő életéhez való
szükségeseket.
Ha néha úgy
látszik is, mintha elrejtené az
Ő áldását,
akkor sem szabad elcsüggedni,
hanem tovább
kell haladni azon az úton,
melyet Ő tűzött
ki.
Mindig
megtalálja az ember azt, amire szüksége van.
Folytatjuk.
*************************************************
15. VERSRŐL
VERSRE - KORTÁRSAINKTÓL
Kovács Tibor: Megigézel
Megigéz hosszú
szép lágy hajad,
Mosolygó
tekinteted, arcod mosolya,
Lágyan érintő
tapintásod,
Örömöt szerző
lágy bizsergető érintésed.
Szerető
szívemet eldönti gondoskodó,
Szerető anyai
léted,
Léted, amely
csodálatra méltó,
Csodás vagy,
aki melengeti Szerelmes szívemet.
Melengeted
szívem, öröm táncot jár,
Táncra
perdülünk, Szívem örömére,
Simogat lágy
tapintásod, ölelésed, anyai léted.
Hálás a szívem
anyai gondoskodásodért,
Miként
lányaidat is féltve óvod,
Helyes úton
terelgeted.
Féltő, óvó,
szerető anyai szíved,
Bizsergeti
lelkemet. Melengeti Szívem,
Hálás szerető
szívem,
Anyai féltő,
megértő gondoskodásodért.
2017. Augusztus
......................
KELEMEN
GYÖRGYNÉ EDIT : Szeresd a
virágaid
Szeresd a kis
virágaid, mert neked nyílnak.
Szeresd mert
neked illatoznak.
Nem sír, nem is
üvölt ha szomjas
Csak meghal
csendben és szomorúan.
Az élete olyan
rövid, csak egy nyár és vége.
Mégis oly szép
és törékeny.
Szeresd mint
múló pillanatot.
Szeresd mint
kis színes lángot.
Csodálatos
szépsége érted ragyog.
Szeres és élj
élvezd az életet mint a kis virág, ki most és itt csak
neked él.
...................
Csomor Henriett:
Nyár végi gondolat
Melegen süt a nap,
pedig már augusztus
vége van.
Forró a levegőtengerparton napozok,
vízcsepp csillog
barna bőrömön.
Mezítláb taposok s
nyomokat hagyok
magam után,
a puha homokban.
Szívemnek jóleső érzés,
hogy kellemesen telnek
a nyár utolsó napjai.
Este amikor csillagok
ragyognak, az égen.
Fekszem az ágyon
lelkem mélyén,
igaz barátomat
dédelgetem.
Barna zsalugáterek
nyitva állnak.
Hegyeken, völgyeken,
gyorsan gurul
a gömbölyű telihold,
hogy köszönhessen
énnekem.
Ablakpárkányon szétteríti
hosszú szőke haját,
s bevilágítja szobámat.
tengernek moraját hallani
a néma csendben.
2022. augusztus 27.
.........................
ENGEL CSABA (ERDÉLY):
Ne gondolj semmi rosszra, csak olvasd és érezd azt mi a legszebb amit e
vers sorai sugall.
Szabaddá teszem a lelkem
Egy virágoskert közepében,
Ó nem, nem az a régi Éden,
Ahol kezdetét vette az élet,Ez az a hely ahol a képzelet,
A test a lélek megpihenhet.
Egy végtelen valóságon át,
Az ember elfelejti bánatát,
Élvezni fogja boldogságát,
Ott ahol megtalálja nyugalmát,
Eredetét, Isten országát.
Azon a helyen épít majd házat,
Földet művel, ültet gyümölcsfákat,
Szőlőt ültet, s virágokat,
Ott nem lesz mért féltse azokat.
Soha nem lesz éjszaka csak nappal,
Ott együtt leszünk az angyalokkal.
Kívánkozok egy csendes helyre,
Nyugalomra, békességre,
Szeretetre feledésre,
Ahová még nem járt ember.
2022.
07.25
NÉGY ÉVSZAK
RAPSZÓDIA NYITÁNY (I)
Mire az elmúlt
három évben megírtam a Négy évszak című rapszódiát, egy
egészen új zenei világ bontakozott előttem, számtalan vitatható
véleménnyel, tanulsággal, elhatározással, alázattal a zeneművészet tekintetében.
Amilyen
töretlen és egyenletes fejlődés volt az eszközök tekintetében, az nem mondható
el a zene filozófiai értelmezéséről. Az ősi harmónia, a hangszerek alaphangjai és
annak színes felhangjai sokáig meghatározták a harmóniáról
alkotott elképzelésünket, igényünket. Az oktáv 12 félhangra osztásával a
felhangok tábora kibővült
az emberi fül számára kedvező hangzásokkal. Ennek matematikája ?
a jól temperált zongora ? meghatározta az európai zene, majd később a világ
zenekultúráját is. A Dúr- és a moll hangzású zenék uralmaalakult ki, amelyet a
népdalok is átvettek és jóformán csak erre épültek évszázadokon
át.
Igaz, hogy már
régen történt, de nem bírom feledni az idei augusztus
huszadikai történetet, ezért most csakúgy döntöttem, hogy megosztom
veletek is. A színhely és a szereplők, nem igazán fontosak, a történet,
melyről szólni szeretnék, önmagáért beszél. A történelmi egyházak
képviselői jelenlétében nagyszámú közönség gyűlt össze augusztus
huszadikán, a város főterén. Az új kenyér megszentelése és megvágása
majd elosztása alkalmából, hálaadó ökumenikus istentisztelet keretében
imádkoztunk Istenhez, hogy ebben az évben is megsegített a mindennapi
kenyerünk ajándékához
Majd miután
egyházi elöljáróink néhány szóval megemlékeztek Szent István államalapító
királyunkról, és Szent Lászlóról, mint városunk atyájáról.
Következett a megszentelt kenyereknek megvágása és a jelenlévőknek elosztása, mert nem az volt a lényeg, hogy hány kenyér volt, sem, hogy hányan részesedtek belőle, hanem az
.......................
KRIVÁK- MÓRICZ-
JUDIT : A
gondolat
A
gondolat feltör a semmiből. s szárnyal. égő
kardként vág át minden
létező
szabályt, nem szab gátat neki semmi.
A
gondolat teremt, a gondolat újít,
A
gondolat rombol. lerombolja az ósdit.
A gondolat
lehetőségei határtalanok. korlátlanok.
Nem tűri
a fölös korlátot. szabályokat ír felül..
S teremt
újjá. ne kösd gúzsba!
A
gondolat nem ismer teret és időt!
A
gondolat újat szül. Előre mutatót. alkotót.
De ha
rosszra használod lehet rossz is, Tőled
függ!
A
gondolat lehet művészi alkotás, vagy racionális
újdonság.
Embert segítő
, munkáját megkönnyítő , újító erő.
A
gondolat lehet gyengéd akarat, vagy erős , izmos
teremtést
szorgalmazó.
A
gondolat bölcsője a csend,
Itt
érlelődik akár tetté, vagy materializálódik
teremtménnyé.
Kézzel
fogható segítséggé.
A
gondolat mindenre képes, végtelen a lehetősége!
NE
gátold! hagyd szárnyalni! alkotni!
Valósággá
válni!
2022.07.16.
................
SZILÁGYI ANITA: Szabadon
szállva, mint a pillangó
Kalitkádból
kireppenve szabad vagyok nélküled,
Foglyul
ejtettél, s szárnyaim jól letörted.
Tavaszi széllel
szállok én a tarka réten,
Napocska
átmelegíti szárnyaim gyengéden,
Szabadon
szállok én, mint a pillangó.
Enyhe légen
pihegve libbenő szélforgó,
Repkedek a
sirályokkal oly kecsesen,
Vidáman gagyogó
szellővel futok sebesen,
Szabadon
szállok én, mint a pillangó.
Öreg tölgy
odvában barátom lett a kis rigó,
Nárcisz
nővéreim szirmaimat bontogatják,
Zümmögő
méhecskéim suhanásaim hintáztatják,
Szabadon
szállok utamon, mint a pillangó.
Így jó nekem, a
természet színeimtől ragyogó,
Nem teszel több
foltot érzékeny pigmentemen,
Szárnyalok.
Végleg elengedtelek. Viszlát, szerelem!
*************************************************
16. HALLGASSUK
EGYÜTT
Dr. KOVÁTS
GYULA ZENEI ROVATA
egészen új zenei világ bontakozott előttem, számtalan vitatható
véleménnyel, tanulsággal, elhatározással, alázattal a zeneművészet tekintetében.
Itt nemcsak arra gondolok, hogy
technikai értelemben a zeném sokat fejlődött, az elsőtől az utolsó megszólalásig,
hanem a zenéről alkotott véleményem ? filozófiai
értelemben is.
Induljunk ki
abból, hogy a zeneművészet maga is egy óriási fejlődésen ment keresztül.
Az egyszerű dob-, húros- és kürtszerű hangszerektől a mesterfokon megalkotott
akusztikus hangszereken át a korszerű elektronikus csodákig. Ugyanúgy az
egyszerű énekhangtól a legmagasabb fokú kórushangokig.
Ugyanúgy az egyszerűen ábrázolt hangkottázástól a legkorszerűbb sokat tudó kottázó programokig, és ugyanúgy a legelső hangfelvételtől a sztereó hangzású mai felvételekig.
értelemben is.
Dr. Kováts Gyula |
Ugyanúgy az egyszerűen ábrázolt hangkottázástól a legkorszerűbb sokat tudó kottázó programokig, és ugyanúgy a legelső hangfelvételtől a sztereó hangzású mai felvételekig.
Ebben a
modorban születtek a dalok, operák, szimfóniák, versenyművek,
szimfonikus költemények.
Ezt a tonális
zenekultúrát a XIX. század végén, fokozatosan az atonalitás
kezdte felváltani, ami azt jelenti, a zene kezdte elveszíteni a
lényegét, a dallamát.
Az atonális zene a mai napig csak tovább ereszkedett lefelé azon a
lejtőn, amely teljes zsákutcába vezette. Ugyanakkor megjelent egy
tartalmatlan zene, a halandzsázó, egy kaptafára íródó jazz. Amíg a XIX század
szimfonikus költemények.
kezdte felváltani, ami azt jelenti, a zene kezdte elveszíteni a
lényegét, a dallamát.
Az atonális zene a mai napig csak tovább ereszkedett lefelé azon a
lejtőn, amely teljes zsákutcába vezette. Ugyanakkor megjelent egy
tartalmatlan zene, a halandzsázó, egy kaptafára íródó jazz. Amíg a XIX század
végéig a zenekultúra
felemelkedőben volt, azt a mai napig az egyetemes
hanyatlás követte.
Példaként
említhetnénk az autó fejlődéstörténetét. A nehezen indítható,
rosszul fékezhető, nagyobb sebességeknél nagyon zajos, rázós és egyéb
kényelmetlenségekből a fejlődés során kigyógyított jármű mindenki kedvence,
rosszul fékezhető, nagyobb sebességeknél nagyon zajos, rázós és egyéb
kényelmetlenségekből a fejlődés során kigyógyított jármű mindenki kedvence,
okos társa lett, vagyis a
mérnöki diszciplína töretlenül előre haladt, és az új jármű
változatok hallatlan bővülése következett be. A mérnökök nem állami támogatásból
élnek, hanem a társadalmi elismerés által, piaci viszonyok között.
Mi történt a
művészettel? Hisz nem csak a zene van hanyatlóban, hanem az értelmetlen
absztrakcióval, torz-szüleményekkel megáldott képzőművészet, vagy a tartalmatlan,
abszurd, a helyesírás szabályait felrúgó verselési formák,
vagy a film-művészet is…Hol vagyunk már a szépséges arckifejezésektől, a megírt hexameterektől, a szép jellemábrázolásoktól? Mai művészet többnyire elnagyolt, torz, primitív, mondanivalója vagy közhely, vagy krimi, vagy
pornó, vagy szinte semmi, szériában gyártott, csekély munkaráfordítással megjelent alakban. És ami ebben bosszantó, hogy állami támogatások nélkül már nem is életképes.
Ami meg mégis támogatások nélkül is életképes, az már nem is művészet,
hanem ipar. Például filmipar… De ezek hozamát nem az alkotó művészek,
hanem a körülöttük
forgó ezer féle nevetséges feladatot ellátó személyek és főnökeik
fölözik le. Nézzünk meg bármilyen film végét és meglátjuk mennyi
haszontalan tótum-faktum neve van ott felírva. (:
A zeneipar meg
a hangerő féktelen növelésével akarja uralni a
mindenséget. Igen minden feletti hangerő uralmon kívül a mondanivaló
helyett táncnak nevezett rángatózás, látványtrükkök szórakoztatják a
változatok hallatlan bővülése következett be. A mérnökök nem állami támogatásból
élnek, hanem a társadalmi elismerés által, piaci viszonyok között.
![]() |
Jártó Róza |
vagy a film-művészet is…Hol vagyunk már a szépséges arckifejezésektől, a megírt hexameterektől, a szép jellemábrázolásoktól? Mai művészet többnyire elnagyolt, torz, primitív, mondanivalója vagy közhely, vagy krimi, vagy
pornó, vagy szinte semmi, szériában gyártott, csekély munkaráfordítással megjelent alakban. És ami ebben bosszantó, hogy állami támogatások nélkül már nem is életképes.
Ami meg mégis támogatások nélkül is életképes, az már nem is művészet,
hanem ipar. Például filmipar… De ezek hozamát nem az alkotó művészek,
hanem a körülöttük
forgó ezer féle nevetséges feladatot ellátó személyek és főnökeik
fölözik le. Nézzünk meg bármilyen film végét és meglátjuk mennyi
haszontalan tótum-faktum neve van ott felírva. (:
mindenséget. Igen minden feletti hangerő uralmon kívül a mondanivaló
helyett táncnak nevezett rángatózás, látványtrükkök szórakoztatják a
nagyérdeműt. A nagyérdemű meg belekábul
ebbe a harsogásba, jól érzi kábultan
magát és nem veszi észre, hogy jól
„megszivatták” a borsos jegyárral és egyéb rátukmált „ingyenes” reklámmal.
Gondoljunk csak meg: Arany János a Toldi pályázatért húsz aranyat kapott, de nem kötötték
ki. hogy azt másokat gazdagító reklámokra kell költenie, mint manapság a
dalverseny győzteseinek előírják…
Itt is egy sereg mondvacsinált élősködő
„szakma” zsebeli be a jutalmat.
Ja, és egy mai
modern zeneszerző művét állami támogatás nélkül be se
tudják mutatni. Ha nagy nehezen összeáll egy modern zenekari koncert,
csekély számú nézőközönség udvariasan tapsol, de nem kívánja még egyszer
végighallgatni e becses művet. Az meg aztán végképpen nevetséges, hogy
egy klasszikus művet modernné dolgoznak át, tehát lealacsonyítják a mai
tudják mutatni. Ha nagy nehezen összeáll egy modern zenekari koncert,
csekély számú nézőközönség udvariasan tapsol, de nem kívánja még egyszer
végighallgatni e becses művet. Az meg aztán végképpen nevetséges, hogy
egy klasszikus művet modernné dolgoznak át, tehát lealacsonyítják a mai
alacsonyra szabott ízléshez, nem
hogy a nagyérdemű műveltségét emelnék
magasabb színvonalra,
azáltal, hogy az
eredetiséget hangsúlyozva
megmagyaráznék, miért is szép.
Apropó,
szépség… szép az, ami érdek nélkül tetszik, és élményt adóan a
lélekhez szól. És azért tetszik, mert többet rejt magában annál, mint
ami látszik, hallatszik elsőre, és ezt a lélek megérzi. És ebben közrejátszanak
lélekhez szól. És azért tetszik, mert többet rejt magában annál, mint
ami látszik, hallatszik elsőre, és ezt a lélek megérzi. És ebben közrejátszanak
a kivételes
énekhangok, a sokszínű hangszerelés, és az előadó(k)
lelkülete, az interpretálás.
Magyarán zenei
vonatkozásban a szerző és előadó ismerete nélkül
meghallgatott, a léleknek kellemes érzést nyújtó, mondanivalójában
tartalmas, ismételten meghallgatni kívánt dallamok, hangzatok a szépek.
lelkülete, az interpretálás.
meghallgatott, a léleknek kellemes érzést nyújtó, mondanivalójában
tartalmas, ismételten meghallgatni kívánt dallamok, hangzatok a szépek.
És azért szépek, mert érezzük, hogy
többet mondanak, mint azt egy
meghallgatásból megértünk, magunkévá teszünk. A
rejtett mondanivaló
megértéséért akarjuk többször meghallgatni.
És ez az érzés nem szűnik meg a második, harmadik, stb, meghallgatás
után sem.
Most bemutatjuk
az általunk megalkotott NÉGY ÉVSZAK RAPSZÓDIA NYITÁNY
című részletét, minden további kommentár nélkül, és hamarosan az egész
művet… Kérjük a fej- vagy fülhallgató használatát a zene teljességének,
című részletét, minden további kommentár nélkül, és hamarosan az egész
művet… Kérjük a fej- vagy fülhallgató használatát a zene teljességének,
megérzésének érdekében…
Kellemes
meghallgatást kívánunk : szeretettel Róza és Gyula
Elérhetőségek:
https://youtu.be/G2fvMYaXze4
https://videa.hu/tagok/derkovats-gyula-2108003
https://orokbecsuek.blogspot.com/2022/06/negy-evszak-rapszodia-nyitany.html
https://youtu.be/G2fvMYaXze4
https://videa.hu/tagok/derkovats-gyula-2108003
https://orokbecsuek.blogspot.com/2022/06/negy-evszak-rapszodia-nyitany.html
*************************************************
17. A KENYÉR ÜNNEPÉN
KOVÁCS JOSEF
KOPEK (ERDÉLY) : KENYÉRSZENTELÉS
huszadikai történetet, ezért most csakúgy döntöttem, hogy megosztom
veletek is. A színhely és a szereplők, nem igazán fontosak, a történet,
melyről szólni szeretnék, önmagáért beszél. A történelmi egyházak
képviselői jelenlétében nagyszámú közönség gyűlt össze augusztus
huszadikán, a város főterén. Az új kenyér megszentelése és megvágása
majd elosztása alkalmából, hálaadó ökumenikus istentisztelet keretében
imádkoztunk Istenhez, hogy ebben az évben is megsegített a mindennapi
kenyerünk ajándékához
Kovács Jozef Kopek |
Következett a megszentelt kenyereknek megvágása és a jelenlévőknek elosztása, mert nem az volt a lényeg, hogy hány kenyér volt, sem, hogy hányan részesedtek belőle, hanem az
ige üzenete, midőn Jézus öt kenyérrel
lakatott jól öt ezer
embert. A főtéren is mindenki egy szelet szentelt
kenyérrel és
az ige üzenetével megelégedetten térhetet haza.
Sokan
elégedetlenségüket fejezték ki, hogy függetlenül attól, hogy az önkormányzat
engedélyezte a rendezvényt, mégis úgy tettek, mintha semmi sem történt
volna, vagy talán nem méltatták a részvevőket, a szokásos forgalomkorlátozással
biztosítva ezzel a megfelelő körülményt a közös
hálaadó imához. De nem hagytuk magunkat zavartatni, a város vezetői meg
számoljanak el saját lelkiismeretükkel, ha még van nekik.
Miközben a
meghívott egyházi képviselők sorban, imában köszönték meg
Istenünknek az idei kenyeret és osztogatni kezdték a jelenlévőknek,
hirtelen egy segélykiáltás hallatszott mindjárt az első sorból, a pódium
közelségéből:
- Segítsen már valaki, hallatszott egy nagymama kétségbeesett kiáltása!
Akik a közelben
álltak, láthatták, hogy egy nyolc-kilenc év körüli
kislány arcra esve elterül a földön. Rögtön többen is odaugrottak, hogy
felemeljék, de egy atya az emelvényről volt a leggyorsabb, és szólt,
hogy hagyják úgy, majd vizet kért. A nagymama kikapta táskájából az
odakészített flakont. Nem, nem szenteltet kérek, és imádkozva kérte
Istent, hogy a kislányt térítse magához. Közben valaki mentőt hívott, és
hálaadó imához. De nem hagytuk magunkat zavartatni, a város vezetői meg
számoljanak el saját lelkiismeretükkel, ha még van nekik.
Istenünknek az idei kenyeret és osztogatni kezdték a jelenlévőknek,
hirtelen egy segélykiáltás hallatszott mindjárt az első sorból, a pódium
közelségéből:
- Segítsen már valaki, hallatszott egy nagymama kétségbeesett kiáltása!
kislány arcra esve elterül a földön. Rögtön többen is odaugrottak, hogy
felemeljék, de egy atya az emelvényről volt a leggyorsabb, és szólt,
hogy hagyják úgy, majd vizet kért. A nagymama kikapta táskájából az
odakészített flakont. Nem, nem szenteltet kérek, és imádkozva kérte
Istent, hogy a kislányt térítse magához. Közben valaki mentőt hívott, és
mindkettőjüket elszállították a gyermekkorház
sürgőségi osztályára.
Megfelelő ellátás után, a kislány már a kocsiba magához tért, és a
doktor minden kérdésére értelmesen válaszolgatott.
Közben valaki,
aki ismerhette a családot, felhívta az apukát, mert mire
a kórházhoz értek, már szülei is ott várták őket. A sürgősségi osztályon
egy alapos kivizsgáláson esett át, de semmi olyan tünetet nem találtak,
mely igazolta volna a rosszullétet, és mindnyájan boldogan tértek haza.
Másnap reggel,
gyönyörű napfényes napra ébredtünk. Úgy kilenc óra felé
járt az idő, mikor a kislány még mélyen aludt, szülei már elmentek a
munkába, a nagyi könnyeivel küszködve mesélte egy kávénál szomszédjának
a tegnap délután történteket, és hogy hallotta egy ismerőstől, hogy a
rendezvény végén imádkoztak egy kislány egészségért. Igen, én is ott
voltam, de nem láttalak titeket, és nem tudhattam, hogy rólatok volt
szó. És akkor, váratlanul megszólalt a kapucsengő. Mivel hogy senki
vendéget nem várt, kíváncsian siettek mindketten a kapuhoz.
A földbe
gyökereztek lábaik, mikor kilestek a kapunyíláson, és
meglátták, hogy ott, egy ünneplőben öltözött jól ápolt körszakállas
középkorú férfi mosolygott rájuk, kezében egy kis csomaggal. Köszönt, és
türelmesen várta, hogy a két nő zavarukban kinyissák a kaput.
- Jó napot
kívánunk - dadogták ők még mindig zavartan.
Itt lakik-e Hanna? Kérdezte kedvesen továbbra is bátorító mosollyal arcán.
- Igen - rebegte a nagymama.
- És hogy van? Jól érzi magát?
- Igen, még alszik.
- A jó Isten meghallgatta közös imánkat a rendezvény zárásakor - mondta a
férfi. Hoztam neki a szentelt kenyérből, hiszen ő azért jött oda, hogy
együtt imádkozzon velünk és egyen az Úr kenyeréből. Tessék - és átnyújtotta
a kis csomagot.
- A nagymama pár percig nem bírt megszólalni, majd halkan kérdezte: Ki
tetszik lenni, honnan tetszik tudni, hogy mi voltunk?
- Úgy gondolom, hogy ez nem számít, felelte a férfi továbbra is mosolyogva,
- De kinek köszönhessük meg? - kérdezte a nagymama most már valamivel
bátrabban.
- A mi Urunknak, Jézus Krisztusnak és az Atyának - azzal meghajlott egy
kicsit, majd gyorsan megfordult és elsietett, mielőtt a nők tovább
faggathatták volna.
Mire a nők
felocsúdtak és utána eredtek, az idegen eltűnt egy kanyar
után. Most a két idős hölgy próbálta őt utolérni, de mire a sarokhoz
értek, már csak egy kocsit láttak eltűnni az utca végében, úgy, hogy még
a rendszámtáblát sem tudták leolvasni.
Történetemnek
itt vége van.
Fejezze be minden olvasóm, ahogy szeretné, és találja meg a számára
legkielégíthetőbb magyarázatot!
Ismét
elérkeztünk augusztus huszadikához, a Szent István napi kenyér
ünnep köréhez. Az új kenyér jelképe az életnek, az államiságnak, Jézus
testeként az egyházzal való összekapcsolódásnak, az ország egységének,
Üdítő,
frissítő, hideg gyógyteák nyárra: Bodza (Sambucus nigra)
Kezdjük azokkal
a teákkal, melyek hidegen is nagyon finomak. Ilyen a
savanykás ízű, bronzszínű csipkebogyótea, melynek kivételes
C-vitamin-tartalmát csak hideg áztatással tudjuk megőrizni (legalább 4-5
órát hagyjuk állni). A csipke nem csak nagyon finom, de immunerősítő
hatása is kivételes. A csipkebogyó-teát keverhetjük egy kis langyos
bodzateával is a még finomabb íz kedvéért. A bodzát télen megfázásra,
hörghurutra ittuk, nyáron pedig hűtve kortyolgassuk.
A fürtös menta
teát a téli, kora tavaszi hónapokban forrón
fogyasztottuk, most ideje kipróbálni hidegen is. Hagyományos módon, forrázással készítsük, de hagyjuk kihűlni, mert mentolos íze hűvösen különösen frissítő lesz a nyári melegben. Sokoldalú tea: baktériumölő,légúttisztító, nyugtató és emésztésjavító
Erdei szeder (Rubus
fruticosus): Maximális ízhatás
Régi,
gyerekkori emlékeket idéz az akác édes illata. Az akác visszafogja
a túlzott gyomorsavtermelést, és kellemes íze van, élvezeti teaként is
fogyasztható. Erdei szederlevélből és erdei málnalevélből szintén
kivételesen finom ízű gyógytea készíthető, hát még, ha keverjük a
kettőt! Az erdei szederlevelet vastartalmánál fogva is ajánljuk, a
cukorbetegek számára pedig jó hír, hogy kiegyensúlyozza a
vércukorszintet. Az erdei málnalevél tea többek között segíti az
emésztést, enyhíti a hányingert, és hasmenés ellen is használ.
*
Megfelelő ellátás után, a kislány már a kocsiba magához tért, és a
doktor minden kérdésére értelmesen válaszolgatott.
a kórházhoz értek, már szülei is ott várták őket. A sürgősségi osztályon
egy alapos kivizsgáláson esett át, de semmi olyan tünetet nem találtak,
mely igazolta volna a rosszullétet, és mindnyájan boldogan tértek haza.
járt az idő, mikor a kislány még mélyen aludt, szülei már elmentek a
munkába, a nagyi könnyeivel küszködve mesélte egy kávénál szomszédjának
a tegnap délután történteket, és hogy hallotta egy ismerőstől, hogy a
rendezvény végén imádkoztak egy kislány egészségért. Igen, én is ott
voltam, de nem láttalak titeket, és nem tudhattam, hogy rólatok volt
szó. És akkor, váratlanul megszólalt a kapucsengő. Mivel hogy senki
vendéget nem várt, kíváncsian siettek mindketten a kapuhoz.
meglátták, hogy ott, egy ünneplőben öltözött jól ápolt körszakállas
középkorú férfi mosolygott rájuk, kezében egy kis csomaggal. Köszönt, és
türelmesen várta, hogy a két nő zavarukban kinyissák a kaput.
Itt lakik-e Hanna? Kérdezte kedvesen továbbra is bátorító mosollyal arcán.
- Igen - rebegte a nagymama.
- És hogy van? Jól érzi magát?
- Igen, még alszik.
- A jó Isten meghallgatta közös imánkat a rendezvény zárásakor - mondta a
férfi. Hoztam neki a szentelt kenyérből, hiszen ő azért jött oda, hogy
együtt imádkozzon velünk és egyen az Úr kenyeréből. Tessék - és átnyújtotta
a kis csomagot.
- A nagymama pár percig nem bírt megszólalni, majd halkan kérdezte: Ki
tetszik lenni, honnan tetszik tudni, hogy mi voltunk?
- Úgy gondolom, hogy ez nem számít, felelte a férfi továbbra is mosolyogva,
- De kinek köszönhessük meg? - kérdezte a nagymama most már valamivel
bátrabban.
- A mi Urunknak, Jézus Krisztusnak és az Atyának - azzal meghajlott egy
kicsit, majd gyorsan megfordult és elsietett, mielőtt a nők tovább
faggathatták volna.
után. Most a két idős hölgy próbálta őt utolérni, de mire a sarokhoz
értek, már csak egy kocsit láttak eltűnni az utca végében, úgy, hogy még
a rendszámtáblát sem tudták leolvasni.
Fejezze be minden olvasóm, ahogy szeretné, és találja meg a számára
legkielégíthetőbb magyarázatot!
*************************************************
18. GLOSSZA
Csomor Henriett:
Kenyérünnep árnyoldalai
ünnep köréhez. Az új kenyér jelképe az életnek, az államiságnak, Jézus
testeként az egyházzal való összekapcsolódásnak, az ország egységének,
egyetemes kultúrájának
összegződése.
Régen
nagyanyáink sütötték a kenyeret kemencében hetente. Édesanyám úgy mesélte, amikor
Szilágypusztán laktak, hogy a gazdaságban be volt osztva, hogy ki,
mikor süthet. Gondolom
![]() |
Csomor Henriett |
túl sok család vette igénybe a kemencét.
Hiába volt olcsó akkoriban a kenyér, az ő pénzükhöz mérve mégis drága volt. Ugyebár a saját készítésűnek mindig jobb az íze.
Édesanyámék, mikor hazaértek az iskolából, emeletes zsíros kenyeret készített öccsének és magának, amit jóízűen megettek.
Abban a háborús
időben, minden élelmiszer mennyiséget korlátoztak. Ráadásul az
árak a csillagos égig szöknek. Egy kiflit annak idején, mikor még
édesapám dolgozott, tizenöt-húsz forintért vett meg, mellé egy zacskós tejet, negyven
forintból megreggelizett a kilencvenes években. Mára egy kifli ötven forint, és
a mérete egyre jobban zsugorodik össze. Napi két-két kiflit fogyasztunk
reggelire és vacsorára.
és nagyobb is lenne. Igaz kenyeret csak néha szoktunk venni, amikor már
nagyon megkívánjuk. Van, hogy anya megszárítja a kenyeret, és ledarálja morzsának.
Augusztus 20-ától, Szent István ünnepén jön az új, amelynek ára ezer
forint lesz.
Úgy döntöttünk,
veszünk egy kenyérütőgépet. Számomra hihetetlen volt,
amikor anya elmondta, ő hozta el az utolsó darabot. Látom többen úgy
döntöttek, hogy inkább otthon sütik a kenyeret. Az az érzésem, „visszatértünk ”
nagyanyáink korába, amikor magunk gyúrjuk, és sütjük mindennapi kenyerünket.
Édesanyám
isteni finom péksüteményt tud csinálni. Sokszor arra gondolok,
hány szegény ember van, aki nem tudja megvenni a mindennapi kenyerét.
Gyermekként, amikor leejtettem véletlenül egy falat kenyeret, mindig azt
mondták: „vedd fel, fújd le róla a koszt és edd meg."
Vagyis mindig
meg kellett becsülni az utolsó falatot is.
Manapság mintha értékét vesztette volna.
2022. augusztus
06.
Hiába volt olcsó akkoriban a kenyér, az ő pénzükhöz mérve mégis drága volt. Ugyebár a saját készítésűnek mindig jobb az íze.
Édesanyámék, mikor hazaértek az iskolából, emeletes zsíros kenyeret készített öccsének és magának, amit jóízűen megettek.
*
Egy idő óta
mindig azt mondogattuk, többet érne sütni, akkor puhább is,és nagyobb is lenne. Igaz kenyeret csak néha szoktunk venni, amikor már
nagyon megkívánjuk. Van, hogy anya megszárítja a kenyeret, és ledarálja morzsának.
Augusztus 20-ától, Szent István ünnepén jön az új, amelynek ára ezer
forint lesz.
amikor anya elmondta, ő hozta el az utolsó darabot. Látom többen úgy
döntöttek, hogy inkább otthon sütik a kenyeret. Az az érzésem, „visszatértünk ”
nagyanyáink korába, amikor magunk gyúrjuk, és sütjük mindennapi kenyerünket.
hány szegény ember van, aki nem tudja megvenni a mindennapi kenyerét.
Gyermekként, amikor leejtettem véletlenül egy falat kenyeret, mindig azt
mondták: „vedd fel, fújd le róla a koszt és edd meg."
Manapság mintha értékét vesztette volna.
*************************************************
19. TERMÉSZETGYÓGYÁSZAT
- SOPONYAI MIHÁLY ROVATA -
savanykás ízű, bronzszínű csipkebogyótea, melynek kivételes
C-vitamin-tartalmát csak hideg áztatással tudjuk megőrizni (legalább 4-5
órát hagyjuk állni). A csipke nem csak nagyon finom, de immunerősítő
hatása is kivételes. A csipkebogyó-teát keverhetjük egy kis langyos
bodzateával is a még finomabb íz kedvéért. A bodzát télen megfázásra,
hörghurutra ittuk, nyáron pedig hűtve kortyolgassuk.
![]() |
Soponyai Mihály |
fogyasztottuk, most ideje kipróbálni hidegen is. Hagyományos módon, forrázással készítsük, de hagyjuk kihűlni, mert mentolos íze hűvösen különösen frissítő lesz a nyári melegben. Sokoldalú tea: baktériumölő,légúttisztító, nyugtató és emésztésjavító
hatása is ismert. Korlátozás nélkül,
bármeddig iható.
![]() |
Bodza |
*
a túlzott gyomorsavtermelést, és kellemes íze van, élvezeti teaként is
fogyasztható. Erdei szederlevélből és erdei málnalevélből szintén
kivételesen finom ízű gyógytea készíthető, hát még, ha keverjük a
kettőt! Az erdei szederlevelet vastartalmánál fogva is ajánljuk, a
cukorbetegek számára pedig jó hír, hogy kiegyensúlyozza a
vércukorszintet. Az erdei málnalevél tea többek között segíti az
emésztést, enyhíti a hányingert, és hasmenés ellen is használ.
![]() |
Erdei szeder |
Gyógyteák a
karcsúságért: Mezei katáng (Cichorium intybus)
Fürdőruhába
bújva előbukkannak az eddig gondosan rejtegetett párnácskák
is. A gyógynövények közül néhány hatékonyan segíti elő a fogyást,
ismerjük meg ezeket! A Mezei katáng teakeverékben (Karcsúsító tea) csupa
olyan gyógynövény van, mely támogatja a súlyvesztést, és a diéta ideális
kiegészítője. Külön-külön is fogyaszthatjuk bármelyiket, de akkor a
leghatékonyabbak ezek a gyógynövények, ha egymást támogatják. A bodza
vízhajtó és emésztést elősegítő hatású gyógynövény, a mezei katáng
kiváló zsírégető tulajdonsága miatt került bele ebbe a keverékteába. A
kökényvirágot kiváló vízhajtó és zsíroldó hatású gyógynövényként
ismerjük. Az aranyvessző hajtás epe- és májtisztító, emésztést serkentő
és vízhajtó hatású. A kukoricabibe vércukorszint-csökkentő és zsírégető
hatása miatt eredményes segítője a diétáknak. A gyújtoványfű hajtás
béltisztító, a fehér akácvirág pedig savcsökkentő hatású gyógynövény.
A citromfű
enyhe nyugtató hatásáról ismert gyógynövény, melyet önmagában
vagy akár fürtös mentával keverve is érdemes nyáron innunk. Nincs
ellenjavallata, mint pl. az erősebb nyugtató-altató hatású
macskagyökérnek, így akár várandós kismamák is ihatják. Esténként
elkortyolva a pihentető alvást is elhozza, így nem kell álmatlanul
forgolódnunk a hosszú, fülledt nyári éjszakákon.
Zárjuk egy
finom élvezeti teával a sort: a Nyári tea kellemes aromájú,
is. A gyógynövények közül néhány hatékonyan segíti elő a fogyást,
ismerjük meg ezeket! A Mezei katáng teakeverékben (Karcsúsító tea) csupa
olyan gyógynövény van, mely támogatja a súlyvesztést, és a diéta ideális
kiegészítője. Külön-külön is fogyaszthatjuk bármelyiket, de akkor a
leghatékonyabbak ezek a gyógynövények, ha egymást támogatják. A bodza
vízhajtó és emésztést elősegítő hatású gyógynövény, a mezei katáng
kiváló zsírégető tulajdonsága miatt került bele ebbe a keverékteába. A
kökényvirágot kiváló vízhajtó és zsíroldó hatású gyógynövényként
ismerjük. Az aranyvessző hajtás epe- és májtisztító, emésztést serkentő
és vízhajtó hatású. A kukoricabibe vércukorszint-csökkentő és zsírégető
hatása miatt eredményes segítője a diétáknak. A gyújtoványfű hajtás
béltisztító, a fehér akácvirág pedig savcsökkentő hatású gyógynövény.
![]() |
Mezei katáng |
*
A nyugalom
szigete: Citromfűvagy akár fürtös mentával keverve is érdemes nyáron innunk. Nincs
ellenjavallata, mint pl. az erősebb nyugtató-altató hatású
macskagyökérnek, így akár várandós kismamák is ihatják. Esténként
elkortyolva a pihentető alvást is elhozza, így nem kell álmatlanul
forgolódnunk a hosszú, fülledt nyári éjszakákon.
![]() |
Citromfű |
*
A nyár összes illata, zamata egyetlen teában: Nyári tea
Zárjuk egy
finom élvezeti teával a sort: a Nyári tea kellemes aromájú,
üdítő tea, amit
akár hidegen, jégkockával is érdemes kortyolgatni. Ebben
az illatos
keverékben citromfű, apróbojtorján, bodza, fehér akácvirág,
orvosi
zsályalevél találkozik. Ha szeretnénk kipróbálni néhány teát
ebből a hosszú
listából, a Nyári teával kezdjük!
*************************************************