MEGSZÓLALOK
M.M.M. MŰVÉSZETI MAGAZIN
2019. 12. hó – kilencedik évfolyam, tizenkettedik szám
Kulturális és szórakoztató folyóirat
Független, és ingyenes havi lap
Alapítva: 2011 - ben , elvi síkon
Szerkesztő: Nagy Vendel magánzó, laptulajdonos
NYIBA, KÖLTŐK IMÁI DÍJAS ÍRÓ, KÖLTŐ (2017)
ARANY BOT KÜLÖNDÍJAS (2018)
1.Évfolyam: 2011. Alkalmi megjelenések
2.Évfolyam: 2012. (1-tól a 6. számig)
3.Évfolyam: 2013. (1-től a 17. számig)
4.Évfolyam: 2014. (1-től a 24. számig)
5.Évfolyam: 2015. (1-től a 12. számig)
6.Évfolyam: 2016. (1-től a 12. számig)
7.Évfolyam: 2017. (1-től a 12. számig)
8.Évfolyam: 2018. (1-től a 12. számig)
9. Évfolyam: december
Az újság elérhetősége: nagy.vendi54@gmail.com
A Magazin kérhető saját e-mail címre is.
Fekete – fehér, és színes változatban is megtalálható a Facebookon és a
blogoldalakon.
Magazinunk vakok számára is olvasható beszélő programmal, akadálymentes
változatban.
A hangos versek meghallgathatók a YouTube oldalon.
Figyelem!
2018. júniustól egy új linken is elérhető a Magazin, azonos, változatlan
tartalommal
Szerkesztőség: M.M.M. Nagy Vendel
7100. Szekszárd, József Attila utca 3.
Telefon: 06/30-550-5106
Facebookon: nagyvendel - Skype-on: nagy.vendi54
**************************************************
MOTTÓ: TÖREDÉKEKBŐL ÁLL ÖSSZE AZ ÉLET EGÉSZE!
**********************
1. LECTORI
SALUTEM! ÜDVÖZLET AZ OLVASÓNAK!
![]() |
Nagy Vendel szerkesztő |
Kedves
olvasók! Őszinte tisztelettel, és szeretettel köszöntöm a Vakmisszió
lelkipásztorát magazinunk hasábjain, NÓGRÁDINÉ KOVÁCS ALEXANDRÁT, és fogadjuk
áhítattal karácsonyi köszöntőjét, mindannyiunk lelki épülésére és az ünnepi
várakozás elmélyítésére.
Olvassák szeretettel az év utolsó magazinját. Jövőre a tizedik évfolyammal folytatjuk Missziós, hiánypótló tevékenységünket, a sérült emberek, és más érdeklődők számára.
Egyebet nem mondhatok.
A SZERKESZTŐ...
Olvassák szeretettel az év utolsó magazinját. Jövőre a tizedik évfolyammal folytatjuk Missziós, hiánypótló tevékenységünket, a sérült emberek, és más érdeklődők számára.
Egyebet nem mondhatok.
A SZERKESZTŐ...
........
NÓGRÁDINÉ
KOVÁCS ALEXANDRA: Karácsonyi
üzenet
Szeretettel
köszöntöm a látássérült Testvéreket!
A karácsonyi
evangélium üzenete, és az ehhez tartozó gondolataim idén had hangozzanak az
alábbi versek alapján, a Lukács evangéliuma második fejezetének tizedik
versétől a tizenegyedik versig tartó Igeszakaszból:
![]() |
Nógrádiné Kovács Alexandra |
Az angyal
pedig ezt mondta nekik: "Ne féljetek, mert íme, hirdetek nektek nagy
örömet, amely az egész nép öröme lesz: Üdvözítő született ma nektek, aki az Úr
Krisztus, a Dávid városában. A jel pedig ez lesz számotokra: találtok egy
kisgyermeket, aki bepólyálva fekszik a jászolban." És hirtelen mennyei
seregek sokasága jelent meg az angyallal, akik dicsérték az Istent, és ezt
mondták: "Dicsőség a magasságban Istennek, és a földön békesség, és az
emberekhez jóakarat."
Kedves
Testvérek! Ebben az igeszakaszban az Isten angyalának mondatait hallhatjuk, aki
a mennyei világ követeként jelenik meg. Az örömhírt az angyal közli:
megszületett a világ Megváltója, Jézus Krisztus, éppen ezért a földön lakó
embereknek nem kell már többet félniük, sőt ez az üzenet egy hatalmas örömöt
fog mindenkinek jelenteni. E pár mondat alatt találkozik egymással a mennyei és
a földi világ. A karácsonyi esemény szerint a mennyei, láthatatlan világ közel
jött a bűnös, látható világhoz. Nem a csillagok feletti messzeségben kell
keresnünk a karácsony igazi üzenetét, hanem abban, aki a mennyei magasságból
emberi életünk mélységébe szállt le. Az angyali üzenet ezért mondja a
pásztoroknak, hogy miközben a felülről hangzó mennyei üzenetre figyelnek, egy
jászolban fekvő kisgyermek felé kell elindulniuk.
A karácsonyi
készülődés mellett sokszor kimarad a lényeg, amiről egyáltalán szólna a
karácsony. Viszont a valóság az, hogy azoknak van igazi karácsonya, akiknek
megszólal a láthatatlan világ üzenete, akiknek van felülről jövő, az isteni
világból hangzó üzenete, amely ma is az értünk emberré lett Jézusra
mutat.
Mi hangzott
azon az éjszakán Bethlehem mezejében ebből a felettünk való világból?
Először is
az, hogy ne féljetek! Oly sok szívet ural manapság a félelem. Betegségtől,
magánytól, szegénységtől, és sok más dolog miatt félünk. Sajnos földi világunk
sokszor azt is sugallja, hogy húzódj vissza, zárkózz be, légy óvatos, gyanakvó,
de legjobb, ha egykedvűen feladod az egészet, mert úgysem változik itt semmi. A
mennyei világ viszont mást üzen: Légy bátor és erős! Ne aggodalmaskodj akkor
sem, ha minden jel ijeszteni akar is. Ne félj, még akkor sem, ha éppen nem
találod a kiutat, ha azt gondolod, nincs megoldás a problémádra.
Testvéreim!
A menny és a világ mondanivalója más, és más. Milyen a mennyei világ
mondanivalója? Az mindig felemel, megbátorít, nem elszomorít, mert nagy örömről
szól. Egy igehirdető egyszer a karácsonyi örömhírt így fogalmazta meg: Isten
nem tudta elnézni a mennyei magasságban a földi örömtelenséget. A keresztyénség
története egy mennyei öröménekkel kezdődik. A mi sirató énekünkbe bele csendült
egykor, - a kezdetek kezdetén egy csodálatos szimfónia. Ezt az angyali verset
mondjuk, énekeljük tovább minden karácsonykor mi is, mindaddig, míg a szomorú
és aggódó arcok ráncai ki nem simulnak és lelkünket a nagy öröm ki nem tölti.
De ennek nemcsak karácsonykor kell így lennie, hanem mindannyiszor, amikor
Isten titokzatos világából áthangzik az Istent dicsőítő ének és valahányszor az
örömhír elhangzik.
Az ég éppen
azért hajolt le a földre, hogy fölemeljen. Az igazi, mennyei nagyságnak éppen
az a jele, hogy nem eltiporja a kicsit, a gyengét, hanem felemeli. Az Isten
királysága közelségének éppen az volt a jele, hogy Jézus ezt tudta mondani a
vak Bartimeusnak: Menj el, a te hited megtartott téged. És Bartimeus azonnal
újra látott, és követte őt azon az úton. Mert Jézus azért született, élt és
halt meg, hogy merjünk hinni, remélni és szeretni. Hogy ne féljünk kitárni,
elmondani az életünk titkait az Úristennek. Ha az Ő szeretete egészen betölt,
akkor az kiűzi a félelmet. Valahogy úgy, ahogy a palackba töltött víz szorítja
ki a levegőt. Nos, az életünk sohasem üres edény. Vagy a félelem tölti be, vagy
az Isten szeretete. Amikor az angyali verset énekeljük ezen a karácsonyon,
engedjük, hogy Isten szeretete kiűzzön minden félelmet, aggódást a szívünkből.
Hívunk és
várunk mindenkit december 16-án 15:00 órakor Budapestre, a Hungária
körút
146-ba, ahol az igeszakasz további üzeneteit hirdetem majd a Testvéreknek, és
ahol számos karácsonyi ének mellett együtt énekelhetjük majd el a jól ismert
éneket is: Dicsőség mennyben az Istennek. Ámen.
Áldott,
békés karácsonyi ünnepeket kívánunk mindenkinek, és boldog új esztendőt!
Nógrádiné
Kovács Alexandra - Vakmisszió
lelkipásztora
2019.
KARÁCSONYÁN
NAGY VENDEL: Angyal a
széllel
Egy angyal
Hírt hozott a Földre
gyarló embereknek
gyönyörűségére.
Angyal szállt az égen,
Elsuhant csendesen.
Lángot vitt kezében,
Ragyogó fényesen.
Angyal szállt az égen
éj sötétjében.
Angyal szállt az égen,
Halk suhogással.
Kezében lángot vitt
Fényes ragyogással.
Oszlatni sötétet,
Elhozni a fényt,
Hitet vesztett
Embereknek
mondani az igét
A megváltást várva,
Az utolsó reményt.
Elhozva az utolsó esélyt.
Tömjén füstjén át
Érezni az erényt.
Angyal szállt az égen,
Elsuhant csendesen.
Lángot vitt kezében,
Ragyogón, fényesen.
az ige megtestesült
Betlehemben
egy angyal hozta a hírt a széllel.
Hírt hozott a Földre
gyarló embereknek
gyönyörűségére.
Angyal szállt az égen,
Elsuhant csendesen.
Lángot vitt kezében,
Ragyogó fényesen.
Angyal szállt az égen
éj sötétjében.
Angyal szállt az égen,
Halk suhogással.
Kezében lángot vitt
Fényes ragyogással.
Oszlatni sötétet,
Elhozni a fényt,
Hitet vesztett
Embereknek
mondani az igét
A megváltást várva,
Az utolsó reményt.
Elhozva az utolsó esélyt.
Tömjén füstjén át
Érezni az erényt.
Angyal szállt az égen,
Elsuhant csendesen.
Lángot vitt kezében,
Ragyogón, fényesen.
az ige megtestesült
Betlehemben
egy angyal hozta a hírt a széllel.
Megjegyzés: 2016 karácsonyán...
á
Előadja: Várkonyi Judit - https://www.youtube.com/watch?v=DdMjmHxxl9U
**********************
SZEMEZGETÉS
A TARTALOMBÓL
1. LECTORI SALUTEM, ÜDVÖZLET AZ
OLVASÓNAK
KARÁCSONYI ÜDVÖZLET
NÓGRÁDINÉ KOVÁCS ALEXANDRA A VAKMISSZIÓ LELKIPÁSZTORA
ANGYAL A SZÉLLEL - NAGY VENDEL VERSÉT ELMONDJA
ILOSVAY GUSZTÁV, ÉS VÁRKONYI JUDIT
2. KARÁCSONYI MESE.
KELEMEN GYÖRGYNÉ EDIT :KARÁCSONYI CSILLAG
KARÁCSONYI ÜDVÖZLET
NÓGRÁDINÉ KOVÁCS ALEXANDRA A VAKMISSZIÓ LELKIPÁSZTORA
ANGYAL A SZÉLLEL - NAGY VENDEL VERSÉT ELMONDJA
ILOSVAY GUSZTÁV, ÉS VÁRKONYI JUDIT
2. KARÁCSONYI MESE.
KELEMEN GYÖRGYNÉ EDIT :KARÁCSONYI CSILLAG
3. VERSEK A NAGYVILÁGBÓL ...KORTÁRSAINK ÍRTÁK - KARÁCSONYI VERSEK
KOVÁCS JOSEF KOPEK, ELVIRA TÖRÖK, TÓTH ENIKŐ,
MÉSZÁROSOVÁ MELINDA, SZAUER GERTRÚD, BOGNÁR PAPP IRÉN
4. ELISMERŐ SZAVAK FONTOSSÁGA
ÁRVAY MÁRIA : DICSÉRET SZÉP SZÓ, HA KIMONDJÁK, ÚGY JÓ
5. FANTÁZIA REGÉNY.
SAMU ÁGNES : ŐSI ERŐK, ÉS AZ ÚJJÁSZÜLETETT TESTVÉRISÉG
6. VERSVÁLOGATÁS KARÁCSONYRA
KLEMENT BURZA MÁRIA ÉS I. P. STEVE ÍRÁSAIBÓL
7. LÁTOMÁSOK. CSOMOR HENRIETT : ÉLMÉNYKÉP
8. HAZAI TÁJAKRÓL... NAGY VENDEL LEGÚJABB ÍRÁSAI
9. FANTÁZIA REGÉNYSOROZAT
KISS ANIKÓ, ÉS KISS ERIKA: AZ ELÁTKOZOTT HABÓ
KOVÁCS JOSEF KOPEK, ELVIRA TÖRÖK, TÓTH ENIKŐ,
MÉSZÁROSOVÁ MELINDA, SZAUER GERTRÚD, BOGNÁR PAPP IRÉN
4. ELISMERŐ SZAVAK FONTOSSÁGA
ÁRVAY MÁRIA : DICSÉRET SZÉP SZÓ, HA KIMONDJÁK, ÚGY JÓ
5. FANTÁZIA REGÉNY.
SAMU ÁGNES : ŐSI ERŐK, ÉS AZ ÚJJÁSZÜLETETT TESTVÉRISÉG
6. VERSVÁLOGATÁS KARÁCSONYRA
KLEMENT BURZA MÁRIA ÉS I. P. STEVE ÍRÁSAIBÓL
7. LÁTOMÁSOK. CSOMOR HENRIETT : ÉLMÉNYKÉP
8. HAZAI TÁJAKRÓL... NAGY VENDEL LEGÚJABB ÍRÁSAI
9. FANTÁZIA REGÉNYSOROZAT
KISS ANIKÓ, ÉS KISS ERIKA: AZ ELÁTKOZOTT HABÓ
10. KARÁCSONY
ZOMÁNCKÉPEKEN
STEKLY ZSUZSA ZOMÁNCMŰVES ÍRÁSA, FESTMÉNYEI - TE DEUM
11. MEGJELENT. CSOMOR HENRIETT LEGÚJABB E.- KÖNYVE : TÜNŐDÉSEIM
NAGY V.: TEMETŐ FÉNYEI. HANGOS VERS - ELMONDJA ILOSVAY GUSZTÁV
12. AKKOR MOST BULI VAN? SZILVESZTERI VERSEK - B. U. É. K.
TÓTH ENIKŐ, SZAUER GERTRÚD, HAJDAN VALI, ÁBRAHÁMNÉ ÁGI
STEKLY ZSUZSA ZOMÁNCMŰVES ÍRÁSA, FESTMÉNYEI - TE DEUM
11. MEGJELENT. CSOMOR HENRIETT LEGÚJABB E.- KÖNYVE : TÜNŐDÉSEIM
NAGY V.: TEMETŐ FÉNYEI. HANGOS VERS - ELMONDJA ILOSVAY GUSZTÁV
12. AKKOR MOST BULI VAN? SZILVESZTERI VERSEK - B. U. É. K.
TÓTH ENIKŐ, SZAUER GERTRÚD, HAJDAN VALI, ÁBRAHÁMNÉ ÁGI
VÖNÖCZKINÉ
GMEINDL MARGÓ, NAGY VENDEL
13. TÖRTÉNELMI HUMORKA. NAGY VENDEL: SZILVESZTERI HÁLAADÓ MISE
14. NOVELLA. CSOMOR HENRIETT : ERDEI KIRUCCANÁS
15. VERSRŐL VERSRE... KORTÁRSAINKTÓL. ÜNNEPI HANGULATOK
KOVÁCS TIBOR, KOVÁCS JOSEF KOPEK, HAJDAN VALI,
VÖNÖCZKINÉ GMEINDL MARGÓ, JÓZSEF TIBOR, SIKLÓSI ERZSÉBET
16. CICA MESE. KELEMEN GYÖRGYNÉ EDIT : ÉDEN
17. PRIVÁT ANGYAL. NAGY VENDEL : ANGYAL JÖTT A SZÉLLEL
18. VÉLEMÉNYEM SZERINT ... OLVASÓINK ÍRTÁK
19. TERMÉSZETGYÓGYÁSZAT
13. TÖRTÉNELMI HUMORKA. NAGY VENDEL: SZILVESZTERI HÁLAADÓ MISE
14. NOVELLA. CSOMOR HENRIETT : ERDEI KIRUCCANÁS
15. VERSRŐL VERSRE... KORTÁRSAINKTÓL. ÜNNEPI HANGULATOK
KOVÁCS TIBOR, KOVÁCS JOSEF KOPEK, HAJDAN VALI,
VÖNÖCZKINÉ GMEINDL MARGÓ, JÓZSEF TIBOR, SIKLÓSI ERZSÉBET
16. CICA MESE. KELEMEN GYÖRGYNÉ EDIT : ÉDEN
17. PRIVÁT ANGYAL. NAGY VENDEL : ANGYAL JÖTT A SZÉLLEL
18. VÉLEMÉNYEM SZERINT ... OLVASÓINK ÍRTÁK
19. TERMÉSZETGYÓGYÁSZAT
SOPONYAI
MIHÁLY ROVATA: A VÖRÖSHAGYMA
20. SZERKESZTŐI ÜZENETEK
20. SZERKESZTŐI ÜZENETEK
**********************
2. KARÁCSONYI
MESE
KELEMEN
GYÖRGYNÉ EDIT: Karácsonyi
csillag
![]() |
Kelemen Györgyné |
Kicsi
Veronika vígan ugrál, szökdécsel. Szőke göndör haját a szél simogatja, nagy
csodálkozó szemekkel nézelődik. Apukája kezét fogja, úgy lépeget. Édesapja
fiatal még, nem egészen huszonöt éves, barna rövid hajú, vidáman néz
kislányára.
Veronika
boldog, ma megy először óvodába, az ő dolgozójába. Kicsit izgatott, vajon a
többi gyerek milyen lesz, mit fognak játszani, csupa izgalmas kérdés.
Útjuk szokás
szerint egy kirakat előtt vezetett, mindig arra mentek. Apa megállt előtte, az
egyik próbababát nézte, könnyét törölgette. Veronika tudta apukája titokban
sír.
A kicsi
lányka nagyon jól érezte magát az oviba, de feltűnt neki mindenkiért az
anyukája jött, az övé hol lehet? Neki miért nincsen? Alig várta apukáját, hogy
megkérdezze.
Mikor
megjött rögtön kérdezte, az én anyukám hol van, miért nem láttam még soha sem?
Apja kissé zavarba jött, de rögtön válaszolt. - én tán nem vagyok elég jó
neked?
Veronika
szót sem szólt, csak lógót apja nyakán és össze- vissza puszilgatta.
- Jól van
jól van, engedj el mert szeretetből megfojtasz! Majd otthon elmesélem.
Otthon
leültek.
- igazad
van, ideje, hogy pár dologról tudjál, nem titkolhatom tovább. - mondta apa
szomorúan.
Mikor
megszülettél, édesanyád nagyon örült neked, nagyon szeretett. Annyira, de
annyira boldog volt, hogy te vagy. Viszont születésed után megbetegedett és
meghalt, így ketten maradtunk.
- Most ő hol
van? - kérdezte Veronika sírva.
- Fent az
égben, mint csillag néz le rád, onnét figyel téged.
- Melyik az
a csillag? - kérdezte Veronika szipogva.
- Én azt nem
tudhatom, a te kis szíved kell, hogy megsúgja neked, hisz ő te benned él
tovább.
Eljött az
este, Veronika a csillaggal teli eget kémlelte. Vajon hol az ő édesanyja, hol
lehet? Veronika meglátott egy csillagot, a fénye mintha lefele folyna, sírna.
- Igen
édesanyám, már látlak, csak is te lehetsz az a csillag! Mesélt neki Veronika,
mi is történt az oviba. A csillag fénye szebben ragyogott, mintha csak értené,
kicsi lányka mit mond.
Másnap,
mikor a kirakat előtt megálltak, apa észrevette nincs a próbababa a kirakatban.
Egyből beszaladt a boltba.
- Jó napot
kívánok. Elnézést a zavarásért, de érdeklődni szeretnék a kirakatból hová lett
a próbababa?
- Jó napot
kívánok, én még új vagyok itt, de mindjárt szólok a kolléga nőmnek.
Kijött egy
közép korú hölgy.
- László, de
régen láttam!
- Igen, rég
volt, hogy bejöttem. Érdeklődni szeretnék a babáról.
- Igen a
baba, sóhajtott az eladó nő! Megértem kedves, nagyon hasonlít a volt
feleségére. Jaj, mennyit viccelődtünk vele, hogy a babát róla mintázták! Persze
a baba olyan régi volt, esetleg a nagyanyja lehetett volna.
- Hasonlít
az anyukámra? - bujt elő kíváncsian Veronka a pult takarásából.
- Igen,
felelte az eladónő. Te biztos a kislánya vagy! Szép mint anyukája volt, ó kis
szentem, de sajnállak. Nagyon szerettem a mamádat, mintha csak a lányom lett
volna. Na de nem is engedtem kidobni a babát, mert a tulaj ki akarta dobni, a
helyére új kerül. Tudta nekem kell, hát jól megkérte az árát.
- Eladná
nekem, megvenném? - kérdezte apa.
- Nem eladó,
van már gazdája – mondta az eladó nő.
- De én
többet adnék érte, akár a dupláját is, csak had legyen az enyém, szépen kérem.
- Nem lehet,
az új gazdája már itt is van érte ! Mutatott Veronikára, igaz szívem, a tied?
-Veronika sírva az örömtől, köszönte!
-Veronika sírva az örömtől, köszönte!
Hazavitték,
Veronika és apukája boldogan nézte a babát. Mikor sötét lett, boldogan mutatta
a csillagnak a babát.
Másnap apa
szomorúan mondta kislányának, - Veronika édes szívem, idén nem lesz karácsonyi
ajándékod, mert az eladónőnek kifizettem a babát és bizony sok pénzbe került.
- Nem baj
apa, de a baba a miénk lett, szebb ajándékot nem kaphattam volna.
A pici lány
a babával aludt, kelt és vele együtt mesélt a csillagnak.
Eljött
karácsony napja. Mindenki ünnepelt, Veronikának nagyon hiányzott az anyukája,
apának is hiányzott szerető felesége. Hiába volt fiatal ember, gyerek koruk óta
szerették egymást és oly rettenetesen hiányzott, hogy évek óta nem volt
mellette. Mióta eszét tudta, szerette kedves párját. Egy vigasza volt a
kislánya, mert mikor ránézett, mintha csak őt látta volna. A szeme, a haja,
mint édesanyjáé, olyan volt. Most meg itt a karácsony és semmit nem tud adni
neki.
Karácsony a
csodák napja. Mikor lefeküdtek aludni, Veronika arról álmodott, az édesanyjával
játszik. Apa meg arról, hogy szerető feleségével és kislányával van együtt és
énekelnek a karácsonyfa alatt. Karácsonykor nem lehet, hogy ennyi szomorúság
legyen!
Történjen hát csoda, legyen! Reggelre a próbababa megelevenedett és lett
belőle anyuka! A sok szomorúságon a szív meglágyul és így esett a teremtő
vissza küldte az életbe.
Karácsony, karácsony!
**********************
3. VERSEK A
NAGYVILÁGBÓL
KORTÁRSAINK
ÍRTÁK - KARÁCSONYI VERSEK
KOVÁCS
JOSEF KOPEK: Egy fenyőfa
balladája
Köszönöm
Istenem hogy fenyő lehettem,
Hegyek csúcsain, mint egy királyfi éltem,
Nyár volt e vagy tél volt, én mindig zöldelltem,
Tavasz volt e vagy ősz ruhát nem cseréltem.
Hegyek csúcsain, mint egy királyfi éltem,
Nyár volt e vagy tél volt, én mindig zöldelltem,
Tavasz volt e vagy ősz ruhát nem cseréltem.
![](./index_files/Kovács József.jpg)
A fáradt madarak rajtam megpihentek,
Boldogan éltem ott csendben, békességben,
Az erdő fáival, mindig szeretetben.
Egy hideg
reggelen rossz emberek jöttek,
Fejszéjük zajától a völgyek megteltek,
Mellettem megálltak, bennem gyönyörködtek,
Ez lesz a legszebb, karácsonyi fenyőnek.
Fejszéjük zajától a völgyek megteltek,
Mellettem megálltak, bennem gyönyörködtek,
Ez lesz a legszebb, karácsonyi fenyőnek.
Ő még túl
fiatal, öt, hat éves lehet,
Így szólt az egyik, ki, velem együtt érzet.
De választ nem adtak, gyökeremnek estek,
Fa társaimtól, búcsúzni sem engedtek
Így szólt az egyik, ki, velem együtt érzet.
De választ nem adtak, gyökeremnek estek,
Fa társaimtól, búcsúzni sem engedtek
Hiába
kérleltem, hadjanak még élni,
Ők sem hagynák könnyen, éltüket el venni
Még egyszer engedjenek, kivirágzani,.
Istenek, Jézusnak öröké szolgálni.
Ők sem hagynák könnyen, éltüket el venni
Még egyszer engedjenek, kivirágzani,.
Istenek, Jézusnak öröké szolgálni.
Még
egy fejsze csapás, lelkem kilehelve,
Gyökereim nélkül vittek el örökre.
Így kerültem végül, szent Karácsonyára,
Jézusi ajándék a legszebb templomba,
A pap megszentelt karjait kitárva,
Hogy ott lehettem, Istenek hálát adva.
Gyökereim nélkül vittek el örökre.
Így kerültem végül, szent Karácsonyára,
Jézusi ajándék a legszebb templomba,
A pap megszentelt karjait kitárva,
Hogy ott lehettem, Istenek hálát adva.
A gyerekek
csillagfénybe öltöztettek,
Körülöttem jézusi dalt énekeltek.
Leg szebb pillanata volt ez életemnek
Hogy vendége lehettem e szent estének.
Fájt az elválás erdei anyámtól,
De egy ideig, nem ment rosszul sorsom.
Körülöttem jézusi dalt énekeltek.
Leg szebb pillanata volt ez életemnek
Hogy vendége lehettem e szent estének.
Fájt az elválás erdei anyámtól,
De egy ideig, nem ment rosszul sorsom.
Nem volt új életem túlságosan hosszú,
Rövid volt az ünnep, végleges a búcsú
Ennyi volt a szeretett, jöhet a koszorú,
Hogy ti így ünnepeltek, ez így szomorú
Rövid volt az ünnep, végleges a búcsú
Ennyi volt a szeretett, jöhet a koszorú,
Hogy ti így ünnepeltek, ez így szomorú
Egy reggel
ép a pásztor, kiben annyira hittem,
Levetkőztetni jött, néhány gyerekkel,
Majd bekövetkezett mitől mindig féltem,
A szemétdombra dobtak egy jeges reggelen.
Az arra járóknak kértem könyörögtem,
Vigyenek vissza, oda honnan jöttem.
Vigyenek vissza a hegyek csúcsára,
Had pihenjem álmom, a fenyvesek honában.
De, mindhiába sírtam, senki nem segített,.
Ott a jeges hóban, nyomban elégettek.
Senkit sem átkozok, sem bosszút nem kérek
De a végső tűztől, ők sem menekülnek.
Levetkőztetni jött, néhány gyerekkel,
Majd bekövetkezett mitől mindig féltem,
A szemétdombra dobtak egy jeges reggelen.
Az arra járóknak kértem könyörögtem,
Vigyenek vissza, oda honnan jöttem.
Vigyenek vissza a hegyek csúcsára,
Had pihenjem álmom, a fenyvesek honában.
De, mindhiába sírtam, senki nem segített,.
Ott a jeges hóban, nyomban elégettek.
Senkit sem átkozok, sem bosszút nem kérek
De a végső tűztől, ők sem menekülnek.
.........................................
Elvira
Török: Édesanyám
Drága voltál
nekem!
Már fiatalon meggyötört
az élet s Te sosem kértél
segítséget.
Már fiatalon meggyötört
az élet s Te sosem kértél
segítséget.
Oly szép
voltál, és oly
jó mindenkihez, szívedet
adtad, ha segíteni kellett.
jó mindenkihez, szívedet
adtad, ha segíteni kellett.
Összehúztad
a kis
szobácskádban magad és
éjjel dolgoztál pár száz
forintért!
De megérte...,mert
magadon segítettél!
szobácskádban magad és
éjjel dolgoztál pár száz
forintért!
De megérte...,mert
magadon segítettél!
S tudod
hiányzol!
Ó Édesanyám!
Ki átvészelt mindent
az élet résein keresztül s
mégis ember maradtál!
Ó Édesanyám!
Ki átvészelt mindent
az élet résein keresztül s
mégis ember maradtál!
Boldogságot
vártál, de
abból is csak egy kevés
jutott.
abból is csak egy kevés
jutott.
Csalódás
árnyékolta
be életedet s nem kellett
már e világ Neked s ezt
tudtad s vállaltad, hogy
elmész egy messzebb
világba, ahol ott leled meg
örök boldogságot s
nyugalmadat.
be életedet s nem kellett
már e világ Neked s ezt
tudtad s vállaltad, hogy
elmész egy messzebb
világba, ahol ott leled meg
örök boldogságot s
nyugalmadat.
Ott fent
vidáman
mosolyogsz, tudom!
A mosolyod mindig
elvarázsolt bennünket,
széppé tette kicsit a
lelkedet belül, mert
tudtuk szomorú.
mosolyogsz, tudom!
A mosolyod mindig
elvarázsolt bennünket,
széppé tette kicsit a
lelkedet belül, mert
tudtuk szomorú.
De most már
ott fent
nyugalmat kaptál, örök
nyugalmat..., amit
vártál s megkaptad.
nyugalmat kaptál, örök
nyugalmat..., amit
vártál s megkaptad.
Budapest, 2015. október 17.
................................................
TÓTH ENIKŐ: Karácsony
napján
![](./index_files/Tóth Enikő.jpg)
hófoltnak lábad alatt már nyoma sincs,
csillag hirdeti, ma valaki eljő,
azért, hogy tényleg szívedbe tekints…
Karácsony este sok kicsi gyermek,
lopva keresgél a szép fa mögött,
Angyali ének betölti a termet,
lelkükben él, hogy ma Jézuska jött
Karácsony éjjel tétova árnyak,
libben a függöny, csak nézem a fényt,
Régi családtagok hangjai szállnak,
majd szól a pap az éjféli misén.
Karácsony eljött vártuk a napját,
Szeretet szárnyán szívedet add át…
................................................................
Mészárosová Melinda: Advent -
Úrjövet
Hit
Hinni a szépben, a jóban,
a karácsonyi hóban, roppanó
gesztenye íze, s hízeleg a kalács,
együtt lesz a család!
Hinni a szépben, a jóban,
a karácsonyi hóban, roppanó
gesztenye íze, s hízeleg a kalács,
együtt lesz a család!
Remény
Ablaka mellett kuporodva reméli,
nem volt rossz gyermek, s kéri,
mikor az Adventnek vége, legyen
boldogság és béke a családok része!
Ablaka mellett kuporodva reméli,
nem volt rossz gyermek, s kéri,
mikor az Adventnek vége, legyen
boldogság és béke a családok része!
Öröm
Ölelés, kedves szó, meleg ennivaló,
búbánat tovaszáll, kedvesség hazajár,
feldíszített fenyő áll, boldogság
és béke, öröm ma elérte!
Ölelés, kedves szó, meleg ennivaló,
búbánat tovaszáll, kedvesség hazajár,
feldíszített fenyő áll, boldogság
és béke, öröm ma elérte!
Szeretet
Nagy szó a szeretet, ember alkotta,
s földi kincsért sem vehető kotta,
lepergő hópelyhek, dalol a szív,
adventi koszorún a rózsa s lila szín!
Nagy szó a szeretet, ember alkotta,
s földi kincsért sem vehető kotta,
lepergő hópelyhek, dalol a szív,
adventi koszorún a rózsa s lila szín!
...............................................
Szauer
Gertrúd: Aranyangyal
![](./index_files/Huszár Péterné (Gerti).jpg)
Repül most a tájon,
Hogy amerre szárnya lebben,
Friss hópehely szálljon.
Feladja a
nagyvilágra,
Hóból készült köntösét,
Hogy így várja csendben szépen,
Szent karácsony éjjelét.
Hóból készült köntösét,
Hogy így várja csendben szépen,
Szent karácsony éjjelét.
És a nyugodt
hegyek-völgyek,
Nekünk békét hozzanak,
Megálljon most kis időre,
A sok rohanó pillanat.
Nekünk békét hozzanak,
Megálljon most kis időre,
A sok rohanó pillanat.
Hogy egyéb
dolgunk ne legyen már,
Csak figyelni egymásra,
Így várni a közeledő,
Áldott Messiásra.
Csak figyelni egymásra,
Így várni a közeledő,
Áldott Messiásra.
......................................................
BOGNÁR PAPP
IRÉN: Boldog
karácsonyi várakozás
De szép ez a várakozás!
Készülődés a gyönyörű napra,
melyben megszületett a szeretet,
s hinni: szívünket fogva tartja.
Minden nap, mintha karácsony lenne,
kedves, mosolygós illatos varázs,
lopva benéz a könnyű holdvilág,
kályhánkban szelíden izzik a parázs.
A téli táj is ünneplőben ragyog,
zúzmara csipkében a bokrok, a fák,
s titokban, halkan jönnek az angyalok,
s egyikük itt hagyja angyalhaját...
Készülődés a gyönyörű napra,
melyben megszületett a szeretet,
s hinni: szívünket fogva tartja.
Minden nap, mintha karácsony lenne,
kedves, mosolygós illatos varázs,
lopva benéz a könnyű holdvilág,
kályhánkban szelíden izzik a parázs.
A téli táj is ünneplőben ragyog,
zúzmara csipkében a bokrok, a fák,
s titokban, halkan jönnek az angyalok,
s egyikük itt hagyja angyalhaját...
**********************
4. ELISMERŐ
SZAVAK FONTOSSÁGA
ÁRVAY MÁRIA
- DÍCSÉRET SZÉP SZÓ, HA KIMONDJÁK, ÚGY JÓ
Aki másnak
vermet ás…
Szeretett
előadónk nem is gondolta volna, hogy ez a téma ilyen kifogyhatatlan ötleteket
hoz. Egyre másra hallott olyan történeteket, melyek pont az előadás sorozatához
illenek. Szinte hihetetlen. Ezek szerint kulcstémára talált.
Most sem
maradt el az idézet:
"A szeretet nélkül kimondott bírálat és őszinte kritika még akkor sem
igaz, ha egyébként igaz.”
(Müller Péter)
Árvay Mária |
- Már sokat
beszéltünk a dicséretről, az elismerő szavak fontosságáról. Most közelítsük meg
a témát kicsit kritikus szemmel. Meglátják, mégis az elismeréshez lyukadunk ki.
Az alábbi történet is ezt mutatja.
Apám mindig
mondogatta, hogy nem vagyunk a szavak embere. Egyikünk sem tudott pl. egy jó
fogalmazást írni, mert nehezen tudtuk kifejezni gondolatainkat, főleg nem bő
lére eresztve. Kivéve, egy dolgot, ha valami észrevételünk volt, azt igenis
megmondtuk. A legkisebb hibát sem hagytuk szó nélkül.
Hiába, ezt apámtól örököltem. Mi a tettek emberei vagyunk, mindjárt ugrunk, ha
valakinek kell valami, vagy a segítségére lehetünk másoknak.
Mégis azt vettem észre, hogy egyre kevesebb a barátom. Nem igazán értettem,
csak azt tapasztaltam, hogy lassacskán elmaradnak mellőlem. Ha segítségre volt
szükségük, már akkor is inkább mást kértek meg, mint engem. Névnapomra is egyre
kevesebben köszöntöttek. Elgondolkodtam, de sehogy sem tudtam rájönni, mi lehet
a baj.
A választ édesanyám adta meg.
- Fiam, derék ember vagy, mégis elmarsz mindenkit magad mellől. Tudod mivel?
Mindenkin csak kivetnivalót keresel, a kákán is csomót találsz,
elégedetlenkedsz, semmi sem jó úgy, ahogy van. Mindig hangoztatod a rosszat, a
jót soha.
- De a segítségemet elfogadják, nem?
- El, de látod, az utóbbi időben már inkább mástól kérik.
- Sajnálom, én csak így tudom kimutatni a másokkal való törődésemet – apám is
ilyen, tudhatod.
- Nem esik messze az alma a fájától, tudom. Mégis, ha nem akarsz teljesen
elmagányosodni, tenned kell valamit.
- Nem tudok teljesen megváltozni, mit vártok tőlem?
- Próbáld meg a jót is észrevenni, ennyi az egész.
- Hogy programozzam át magam?
- Figyelj meg engem, s meglátod.
Valóban elkezdtem figyelni édesanyám viselkedését. Amikor valahova vendégségbe
mentünk, bizony, kritizálhatott volna, de inkább keresett valami jót, amit
szóvá tehetett. Mindjárt jobb lett a hangulat, mert szebbé tette anyám a
pillanatot.
Több helyre is elkísértem, s figyeltem őt. Már-már a számon volt, hogy valamit
kifogásoljak, de még idejében megfékeztem a nyelvem. Anya mindig tudta, mi az,
amit érdemes kiemelni: valaki öltözködését, szép táskáját, vagy főként belső
tulajdonságait, esetleg a szép kézimunkát és még sorolhatnám.
Úgy éreztem, ez nekem nem fog menni, teljesen más gondolkodásmód az enyémhez
képest.
Aztán csak-csak sikerült elejtenem egy-egy rövid, kedveskedő megjegyzést.
Rájöttem, nekem is sokkal jobb érzés, valami jó hangulat kezd eluralkodni rajtam,
mert valamiféle hálát kezdtem érezni, amit eddig soha.
Nehéz ezt a nyelvet megtanulni, de meg lehet csinálni. A negatívumot pozitívra
kell fordítani az agyban.
Ha pedig bármi neheztelésem akadt, rájöttem, ezt ki lehet fejezni
szeretetteljesen. Elmondani, mennyire értékelem a másikban ezt-vagy, azt, s
hogy még boldogabbá tenne, ha ezen és ezen a dolgon változtatna.
Ahogy telt-múlt az idő, ismét gyakoriak voltak a telefonhívások, visszakaptam a
barátaimat. Nincs is ennél fontosabb.
Sokáig magam
ástam a vermet embertársaimnak csípős megjegyzéseimmel, a végén pedig én estem
bele, mert nem maradt szinte senkim, akihez fordulhattam volna. De jó, hogy az
utolsó pillanatban minden jóra fordult! Édesanyámnak hálás köszönet ezért!
Ilyen egyszerű, máris kimondtam azt, amiért hálás vagyok! Csak el kell kezdeni!
Itt a
történet véget ért, de a gondolkodni való még csak most kezdődik.
- Ígérem – mondta Lelkes doktor, hogy a következő alkalommal segítséget fogok
nyújtani mindazoknak, akik nehezen tudják szavakba önteni kedveskedő
megjegyzéseiket.
Jövő héten találkozunk ismét, várom Önöket, én itt leszek!
Folytatjuk.
**********************
5. FANTÁZIA
REGÉNY
Samu
Ágnes: Ősi erők és az újjászületett testvériség
Az első vizsgák
(2018. - 5. fejezet – 1. rész)
![]() |
Samu Ágnes |
– Szokatlanul
gyorsan telt az idő, méghozzá oly mértékben, hogy a Meridin diákjai már a
féléves vizsgákra készültek. A hangulat egyre feszültebb lett a vizsgák
közeledtével. Az elsősök voltak a legnehezebb helyzetben, mivel ők egyáltalán
nem voltak tisztában a követelményekkel. Az elsősök a felsőbb évesektől mindig
csak azt a választ kapták a kérdéseikre a vizsgákat illetően, hogy mindenki a
képességeihez mérten kapja a feladatokat.
– Az elsősök közül Rudolf és Wolf viselte a legnehezebben a vizsgák
közeledtét, emiatt elviselhetetlennek bizonyultak, főleg olyankor, ha egymásnak
estek.
– Liont továbbra is Merlin és Oraculum oktatta. Nagyon nem boldogult, sőt olyannyira, hogy esélye sem lenne arra, hogy bármelyik vizsgát teljesítse. Nagyon bántotta a tudat, hogy hiába segítenek neki mindenben, mindhiába. Még egy egyszerű varázslatra sem képes. Azt viszont nem értette, miért ragaszkodnak ahhoz, hogy maradjon a Meridinben, ha ennyire tehetségtelen. Úgy érezte, amit csinál, olyan mintha azt próbálná megkísérelni, hogy szemek nélkül lásson.
– Phoenix a gondolataiban elmerülve nézett a semmibe. Valahogy most nem igazán bírt koncentrálni Prezmislaw-ra, aki Mentáltant oktatott nekik. Eléggé csodálkozott azon, hogy démon létére Prezmislaw oktathatott a Meridinben, akkor derült ki róla, hogy ő is démon, akárcsak Satania, amikor a démoni erő általi átkokról mesélt. Nem igazán kedvelte a mestert a túlzott szigorúsága miatt, ennek ellenére tisztelte, mert soha nem volt velük igazságtalan. Mentáltanon az elme általi képességeket sajátították el, mint például azt, hogy hogyan törjenek be más elméjébe, hogyan zárják el a saját elméjüket, az elme általi kommunikációt, más néven a telepátiát és még nagyon sok minden mást még. A Meridinben ez a tantárgy bizonyult a legnehezebbnek mindenki számára.
– Phoenix, megtudhatnám, mi az, amin ennyire ábrándozol? – kérdezte Prezmislaw susogó hangján, miközben a csőrszakállát csavargatta az ujjai között.
– A vizsgákon – felelte tömören és őszintén Phoenix. – Általában nem szokásom ilyen hülyeségek miatt izgulni.
– Becsülöm az őszinteséged – nézett elismerően a vöröses-zöldes szemeivel, mialatt odakúszott Phoenixhez. Prezmislaw félig kígyó és félig szinte emberi alakkal rendelkezett. Néhány dologban tért el a normális emberi kinézettől a felsőteste. Rövid, égnek álló haja és a csőrszakálla mélyzöld színű. A bőre színe fakózöld és a szemei akár a kígyóé. Ránézésre negyvennek néz ki. A három méter hosszú alsó teste olyan színű, mint a haja. Ruhát nem szokott hordani, ugyanis nincs rá szüksége. – Ennek ellenére elvárom a figyelmet – mondta szigorúan.
– Kérdezhetek? – szólalt fel Felix, mire a mester igennel bólintott. – Miért nem tudom a képességeidet lemásolni? Eddig mindenkiét sikerült – morogta ölbe tett kezekkel a padban ülve.
– Mert az elmém folyamatosan le van zárva – felelte mosolyogva a mester. – Még akkor sem lehet lemásolni a képességeim, amikor azokat használom.
– Ghaaa! Hogy ez milyen bosszantó! – vörösödött el Felix mérgében. – Gondolom, ahhoz előbb fel kell törnöm az elméd.
– Pontosan, ahogy mondod.
– Van olyan, akinek sikerült feltörnie az elméd? – kérdezte Dragon.
– Igen – jött a felelet a mestertől. – Michael arkangyal ez a személy – sóhajtott gondterhelten, látszott rajta, hogy nagyon nehezére esik beszélni a történtekről. – Szegény Akát csúnyán megalázta, én meg a segítségére siettem, végül én is alulmaradtam vele szemben.
– Sokan félnek tőle, az egyszer biztos – szólalt meg csendesen Satania.
– Az ereje ritka nagy. Ráadásul a harcban nem ismer könyörületet. Nem tartom szégyennek a Michael arkangyal iránti félelmet – magyarázta lehajtott fejjel Prezmislaw.
– Szerintem bátor dolog tőled, hogy beismered, félsz tőle. Gondolom, Aka is így érez – mondta Wolf, ami mindenkit meglepett, mivel nála nem volt szokás a bölcs gondolkodás.
– Igen – felelte tömören a mester, miközben a szemei hálásan csillogtak. Az óra következő része a lélekstigma témája lesz – fogott bele. – Mit tudtok a lélekstigmáról? – kérdezte, mire az osztály fele felnyújtotta a kezét. – Marina – szólította meg.
Marina tengerkék szemei majdnem olyannak bizonyultak, mint amilyen az embereké szokott lenni. A retinája színe nem fehér, hanem sötét vörös volt. Tűzvörös színben lángoló, kissé szétálló, derékig érő haját kiengedve hordta. A bőre ugyanolyan vörös színű, mint a haja, amelyen tengerkék színű, tetoválásoknak tűnő motívumok ékeskedtek. Átlagos magassággal és alkattal rendelkezett, nem számított soványnak, kövérnek, magasnak, de alacsonynak sem. A teste, a bőrét és a szemét leszámítva, teljesen emberi volt. Egyszerű, spagettipántos, térdig érő, hófehér ruhácskát viselt.
– A lélekstigma a fajtánkat és az erőnket szimbolizálja – fogott bele Marina komoly hangon. – Fajonként különféleképpen mutatkozik meg. Vannak olyanok is, akiknek rejtve van, és csak akkor válik láthatóvá, ha felszabadítja az erejét vagy a lélekalakját veszi fel – fejezte be magyarázatát.
– Pontosan – bólintott Prezmislaw, majd részletesebben és bővebben elkezdte mondani a lélekstigma szerepét és jelentőségét.
Kezdetét vette a vizsgaidőszak, ami három teljes hétig tart. Minden diák lázasan készült a vizsgákra, még Wolf is.
Egyedül Lion volt az, akinek nem kellett izgulnia a vizsgák miatt. Szabadidejében igyekezet azt csinálni, ami felvidította, de mindhiába. Legszívesebben elásta volna magát valahol. Hetek óta már annak, hogy azon töri a fejét, miért kell ott maradnia, ha semmi értelmesre sem képes, még egy aprócska varázslatra sem. Gondolta Lion, hogy elmegy a cukrászdába, de mielőtt elindult volna, valaki csengetett. Gyorsan az ajtóhoz lépett, majd kinyitotta azt. Legnagyobb, egyben igen kellemes meglepetésére Gabriel volt az.
A férfi szokás szerint kifogástalanul elegáns volt. Fekete öltönyt, mélyvörös inget és aranyékszereket viselt.
Lion akárhányszor belenézett Gabriel szemeibe, úgy érezte, mintha súlytalanul lebegne, miközben a gyomra ide-oda ugrálna.
– Szia! – köszönt mosolyogva, elvörösödő arccal Lion.
– Szia! – köszönt vissza kedvesen a férfi.
– Gyere be! Kérsz valamit? Kávét, teát…?
– Köszönöm, de nem – felelte Gabriel, miközben belépett az ajtón. – Azért jöttem, hogy elvigyelek valahova – mondta titokzatosan. – Ám előtte kicsit átváltoztatlak angyallá – bolondozott, majd lehunyta szemeit néhány pillanatra. – Kész is volnánk! – jelentette ki büszkén.
– Most mit csináltál? – kérdezte bizonytalanul Lion, mire váratlanul azt érezte, hogy valami csiklandozza a hátát. – Egek! A hajam megnőtt! – döbbent le, majd észrevette, hogy a ruha is más lett rajta. – Hihetetlen! – lépett oda a bejárati ajtó mellett lévő tükörhöz. – Ez tényleg én vagyok?! – hüledezett tovább.
Lion piros színű szabadidő-együttest viselt addig a pillanatig, amíg a férfi át nem „öltöztette” őt egy álomszép, hófehér, pánt nélküli, földig érő, lágy esésű ruhába. Az áttetsző kristályékszerek a homályos fényben is sziporkázóan csillogtak, s nem csak az ujján, a csuklóján, a nyakában és a fülében voltak, hanem még a hajában is. A lábán fehér színű és magassarkú szandált viselt, ami kifejezetten kényelmesnek bizonyult a számára. A haja olyan hosszú lett, hogy majdnem leért a térdéig. Ráadásul még ki is volt sminkelve is.
– Örülök, hogy tetszik – nevetett lágyan Gabriel.
– Csak a szemüvegem ne lenne… – komorodott el Lion. – Minden olyan tökéletes lenne, ha nem lennék szemüveges – hajtotta le a fejét.
– Szerintem tévedsz, te így vagy tökéletes – vágta rá határozottan a férfi.
– Tényleg? – emelte a tekintetét Lion a másikra.
– Attól, hogy szemüveget viselsz, még nem vagy csúnya. Sok olyat ismerek, akik azért hordanak szemüveget, mert tetszik nekik, és nem azért, mert szükségük van rá.
– Ha te mondod, akkor elhiszem – vidult fel Lion. – Olyan jó, hogy megismerhettelek, és nem csak azért, mert angyal… pontosabban arkangyal vagy, hanem azért, mert még a legmélyebb gödörből is pillanatok alatt kihúzol.
– Ez csak természetes – fogta meg Lion jobb kezét a férfi. – Megérdemled, hogy szeressenek! Nem olyan vagy, mint a többi, te más vagy… – suttogta lágyan. – A ruhán olyan bűbáj van, ami nem engedi, hogy a téli időben megfázz. Gyere, ideje mennünk – csúsztatta fel a kezét Lion vállára, majd mindketten elindultak a kijárati ajtóhoz.
A bejárati ajtó előtt két csodás, hófehér és aranyszínben pompázó, lóhoz hasonlító lény várakozott. A csodás lények három darab, igen hosszú lófarkkal rendelkeztek. Csillogó, kristályokkal díszített szárnyaik olyan nagyok voltak, hogy a földet súrolták. A homlokuk közepén két egyenes, igen hegyes és kristály szarv sziporkázott, a felső a hosszabb és az alsó a rövidebb volt. A földig érő, nyílegyenes sörényük kinézete nagyon hasonlított az Emberek Világában divatos vízeséses hajfonat viseletre.
Lion nem győzött betelni a két gyönyörűséges lény látványától. Sose hitte volna, láthat valaha ilyen lényeket a valóságban, de azt végképp nem, hogy még fel is ülhet majd egy ilyenre. Gabriel valóban gyógyír a lelkének, hiszen most először tartotta magát szépnek, méghozzá olyannyira, hogy úgy érezte magát, mintha valami hercegnő vagy angyal lenne. Bárcsak örökké tartana ez a pillanat… Ahogy telik az idő, úgy egyre jobban kötődik a férfihoz, nem tudta, mit érez iránta, de abban biztos volt, hogy szüksége van rá.
– Gabriel, ezek unikornisok vagy pegazusok?
– Seninek – jött a tömör felelet.
Gabriel felsegítette Liont az egyik seninre, majd ő is felült a másikra. Az irányt keletre vették. A halványkék színben pompázó téli tájak mesébe illőek voltak. Alig egy órányi repülés után megérkeztek a célhoz, ami nem is akármilyennek bizonyult.
A völgy közepén hatalmas tó terült el, amin csónak nagyságú, többféle színű téli tavirózsák úsztak, melyek abban különböztek a hagyományos tavirózsától, hogy úgy néztek ki, mintha jégből lettek volna. A tó különlegessége és szépsége álomba illő látványt nyújtott, főleg a szikrázóan kék színe miatt, ráadásul olyan tiszta volt, hogy az aljáig is le lehetett látni. Vízi világa telis-tele volt mindenféle halakkal, sellőkkel, szirénekkel és még sok mással is. A völgy varázslatosságát fokozta még az elmondhatatlanul gyönyörű, sokszínű jégvirág mezők.
– Megérkeztünk! Mi most Somna-völgyben vagyunk. Ott is van, akihez jöttünk – repült oda Gabriel egy csónakban meditáló, rizsszövéses anyagból készült, fehér színű giben lévő fekete és rövid hajú, szakállas férfihoz.
– Nem fog megharagudni ránk, ha megzavarjuk? – kérdezte kissé aggódva Lion, miközben a másik mögött repült.
– Nyugi, nem fog megenni minket az öcsém… – legyintett egyet a kezével a férfi. – Rafaelnek hívják.
– Ő a Gyógyítás mestere, ugye?
– Pontosan! – vágta rá mosolyogva, miközben leszálltak a csónak mellé.
Lion nem lepődött meg azon, hogy a seninek gond nélkül képesek megállni és járni a víz tetején, hiszen ebben a világban szinte bármi lehetséges.
– Sziasztok! – köszönt kedvesen Rafael, miközben felült a csónakban. – Már nagyon vártalak benneteket – mondta mosollyal az arcán, mialatt a nyugalmat árasztó, smaragdszínű szemei kedvesen csillogtak. Ránézésre idősebbnek nézett ki a bátyjánál, harmincöt körüli férfinak nézett ki. Igen megtermett és izmos testalkattal rendelkezett, amit a rajta lévő, az obival csak nagyon lazán megkötött ginek a felsője jól ki is hangsúlyozott.
– Szia! – köszönt egyszerre Lion és Gabriel.
– Gyertek, menjünk ki a partra – csettintett egyet Rafael, mire a csónak megindult a tópart irányába.
– Mi újság veled? – kérdezte Gabriel.
– Holnap megyek haza. Barátnőmmel úgy tervezzük, hogy elmegyünk néhány napra oda, ahol megismertük egymást. Szeretném megkérni a kezét – jelentette be vidáman Rafael, miközben kiértek mindannyian a havas partra. – Itt vigyázzatok, meglehetősen csúszós a jég – szállt ki óvatos mozdulatokkal a csónakból. A partól nem messze lévő kunyhó felé vették az irányt. A hó akkora volt, hogy Rafaelnek, varázslat segítségével, egy járható utat kellett készítenie, hogy mindenki gond nélkül eljusson a kunyhóig. – Érezzétek magatokat otthon – engedte be Gabrielt és Liont a kunyhóba. A kis helyiségben nem sok mindent lehetett megtalálni, csak a nagyon szükséges dolgok voltak benne. A félhomályban úszó kunyhót a kandalló komótosan lobogó tüze világította meg. A kandallóval szemben igen egyszerű, alacsony faasztalka, körülötte meg négy kényelmes ülőpárna helyezkedett el. A helyiség egyik eldugott sarkában barnás-feketés színű, nagyon vastag és szőrös, alvásra alkalmas, futonszerű fekhely terült el a földön. – Mielőtt neki állnánk a probléma orvoslására… – Rafael néhány hanyag mozdulattal forró vízzel teli teáskannát, csészéket és egy kis kosárnyi, különféle tea fűveket varázsolt az asztalkára. A tea füvek hosszú, selyemszerű zsinórral megkötött, aprócska zsákocskákba lettek becsomagolva. – Foglaljunk helyet – invitálta a vendégeket kedvesen, majd mindannyian helyet foglaltak a kis asztalka körül.
– Bevallom, amióta itt vagyunk, mérhetetlen nagy nyugalmat érzek, ami már nagyon rám fért az utóbbi időben – vallotta be Lion, miközben teljesen elveszett Rafael békességgel teli smaragd szemeiben.
– Hidd el, feleslegesen idegeskedsz – mondta Rafael, mialatt a csészéket megtöltötte forró vízzel. – Valójában nincs a lelkeddel semmi probléma – nézett Gabrielre, aki csak meglepetten pislogott a szavai hallatán. – Ha valami baj lenne, akkor a senin, amin jöttél, már abban a pillanatban elutasított volna téged.
– Várjunk csak…! – kapott a szón Gabriel. – Ezzel azt akarod mondani, hogy ha bármi gondja van Lion lelkével, akkor a senin nem hagyta volna, hogy rá üljön? – kérdezte.
– Pontosan, bátyám!
– Így már értem, miért ragaszkodtál ahhoz, hogy Liont egy senin hátán hozzam el hozzád – fogta a fejét megvilágosodva.
– A seninek nagyon tiszta lelkű lények, emellett félénk természetűek. Igen jól bánnak a mágikus és az elemi erőkkel. Nem akárkiket engednek a közelükbe. Ráadásul a tisztátlan, elátkozott vagy beteg lelkek számára érinthetetlenek, olyannyira, hogy ha túl közel merészkednek hozzájuk, könnyen az életükbe kerülhet – magyarázta hosszasan Rafael. – Itt nem a lélekben van a probléma, hanem a tudatban. A tudatod problémáit csakis te magad tudod helyrehozni, Lion. Sajnálom, hogy nem tudok ebben segíteni és a semmiért ilyen hosszú utat kellett megtenned.
– Rafael, már ezzel is sokat segítettél, és nem gondolom azt, hogy feleslegesen jöttem ide, mert így legalább megismerhettelek téged – terült szét egy nagy mosoly az arcán. – Köszönöm neked, Gabriel, hogy elhoztál ide – nézett hálás tekintettel a férfira Lion, mire válaszul a mellette ülő férfi gyengéden megsimogatta a hátát. – Nagyon kedves tőled, hogy ennyire törődsz velem – hajtotta le fejét elpirulva.
– A fehér csokoládés zöld teát ajánlanám neked, Lion – zökkentette ki a zavartságából Rafael. – Az én választásom a szerelmesek teájára esik.
– Mennyi ideig kell hagyni áztatni?
– Nem szükséges áztatni. Ezek nem olyan teák, amiket az Emberek Világában szokás inni.
– Fúj, nem is értem, hogyan lehet azokat a teának nevezett kotyvalékokat meginni – fintorgott Gabriel. – Nekem most a meggyes és étcsokoládés fekete tea esne jól. Michaelről és Urielről tudsz valamit?
– Minden változatlan – csengett Rafael hangja kissé szomorúan, majd a kandallóban komótosan lobogó tűzre fordította a tekintetét.
– Liont továbbra is Merlin és Oraculum oktatta. Nagyon nem boldogult, sőt olyannyira, hogy esélye sem lenne arra, hogy bármelyik vizsgát teljesítse. Nagyon bántotta a tudat, hogy hiába segítenek neki mindenben, mindhiába. Még egy egyszerű varázslatra sem képes. Azt viszont nem értette, miért ragaszkodnak ahhoz, hogy maradjon a Meridinben, ha ennyire tehetségtelen. Úgy érezte, amit csinál, olyan mintha azt próbálná megkísérelni, hogy szemek nélkül lásson.
– Phoenix a gondolataiban elmerülve nézett a semmibe. Valahogy most nem igazán bírt koncentrálni Prezmislaw-ra, aki Mentáltant oktatott nekik. Eléggé csodálkozott azon, hogy démon létére Prezmislaw oktathatott a Meridinben, akkor derült ki róla, hogy ő is démon, akárcsak Satania, amikor a démoni erő általi átkokról mesélt. Nem igazán kedvelte a mestert a túlzott szigorúsága miatt, ennek ellenére tisztelte, mert soha nem volt velük igazságtalan. Mentáltanon az elme általi képességeket sajátították el, mint például azt, hogy hogyan törjenek be más elméjébe, hogyan zárják el a saját elméjüket, az elme általi kommunikációt, más néven a telepátiát és még nagyon sok minden mást még. A Meridinben ez a tantárgy bizonyult a legnehezebbnek mindenki számára.
– Phoenix, megtudhatnám, mi az, amin ennyire ábrándozol? – kérdezte Prezmislaw susogó hangján, miközben a csőrszakállát csavargatta az ujjai között.
– A vizsgákon – felelte tömören és őszintén Phoenix. – Általában nem szokásom ilyen hülyeségek miatt izgulni.
– Becsülöm az őszinteséged – nézett elismerően a vöröses-zöldes szemeivel, mialatt odakúszott Phoenixhez. Prezmislaw félig kígyó és félig szinte emberi alakkal rendelkezett. Néhány dologban tért el a normális emberi kinézettől a felsőteste. Rövid, égnek álló haja és a csőrszakálla mélyzöld színű. A bőre színe fakózöld és a szemei akár a kígyóé. Ránézésre negyvennek néz ki. A három méter hosszú alsó teste olyan színű, mint a haja. Ruhát nem szokott hordani, ugyanis nincs rá szüksége. – Ennek ellenére elvárom a figyelmet – mondta szigorúan.
– Kérdezhetek? – szólalt fel Felix, mire a mester igennel bólintott. – Miért nem tudom a képességeidet lemásolni? Eddig mindenkiét sikerült – morogta ölbe tett kezekkel a padban ülve.
– Mert az elmém folyamatosan le van zárva – felelte mosolyogva a mester. – Még akkor sem lehet lemásolni a képességeim, amikor azokat használom.
– Ghaaa! Hogy ez milyen bosszantó! – vörösödött el Felix mérgében. – Gondolom, ahhoz előbb fel kell törnöm az elméd.
– Pontosan, ahogy mondod.
– Van olyan, akinek sikerült feltörnie az elméd? – kérdezte Dragon.
– Igen – jött a felelet a mestertől. – Michael arkangyal ez a személy – sóhajtott gondterhelten, látszott rajta, hogy nagyon nehezére esik beszélni a történtekről. – Szegény Akát csúnyán megalázta, én meg a segítségére siettem, végül én is alulmaradtam vele szemben.
– Sokan félnek tőle, az egyszer biztos – szólalt meg csendesen Satania.
– Az ereje ritka nagy. Ráadásul a harcban nem ismer könyörületet. Nem tartom szégyennek a Michael arkangyal iránti félelmet – magyarázta lehajtott fejjel Prezmislaw.
– Szerintem bátor dolog tőled, hogy beismered, félsz tőle. Gondolom, Aka is így érez – mondta Wolf, ami mindenkit meglepett, mivel nála nem volt szokás a bölcs gondolkodás.
– Igen – felelte tömören a mester, miközben a szemei hálásan csillogtak. Az óra következő része a lélekstigma témája lesz – fogott bele. – Mit tudtok a lélekstigmáról? – kérdezte, mire az osztály fele felnyújtotta a kezét. – Marina – szólította meg.
Marina tengerkék szemei majdnem olyannak bizonyultak, mint amilyen az embereké szokott lenni. A retinája színe nem fehér, hanem sötét vörös volt. Tűzvörös színben lángoló, kissé szétálló, derékig érő haját kiengedve hordta. A bőre ugyanolyan vörös színű, mint a haja, amelyen tengerkék színű, tetoválásoknak tűnő motívumok ékeskedtek. Átlagos magassággal és alkattal rendelkezett, nem számított soványnak, kövérnek, magasnak, de alacsonynak sem. A teste, a bőrét és a szemét leszámítva, teljesen emberi volt. Egyszerű, spagettipántos, térdig érő, hófehér ruhácskát viselt.
– A lélekstigma a fajtánkat és az erőnket szimbolizálja – fogott bele Marina komoly hangon. – Fajonként különféleképpen mutatkozik meg. Vannak olyanok is, akiknek rejtve van, és csak akkor válik láthatóvá, ha felszabadítja az erejét vagy a lélekalakját veszi fel – fejezte be magyarázatát.
– Pontosan – bólintott Prezmislaw, majd részletesebben és bővebben elkezdte mondani a lélekstigma szerepét és jelentőségét.
Kezdetét vette a vizsgaidőszak, ami három teljes hétig tart. Minden diák lázasan készült a vizsgákra, még Wolf is.
Egyedül Lion volt az, akinek nem kellett izgulnia a vizsgák miatt. Szabadidejében igyekezet azt csinálni, ami felvidította, de mindhiába. Legszívesebben elásta volna magát valahol. Hetek óta már annak, hogy azon töri a fejét, miért kell ott maradnia, ha semmi értelmesre sem képes, még egy aprócska varázslatra sem. Gondolta Lion, hogy elmegy a cukrászdába, de mielőtt elindult volna, valaki csengetett. Gyorsan az ajtóhoz lépett, majd kinyitotta azt. Legnagyobb, egyben igen kellemes meglepetésére Gabriel volt az.
A férfi szokás szerint kifogástalanul elegáns volt. Fekete öltönyt, mélyvörös inget és aranyékszereket viselt.
Lion akárhányszor belenézett Gabriel szemeibe, úgy érezte, mintha súlytalanul lebegne, miközben a gyomra ide-oda ugrálna.
– Szia! – köszönt mosolyogva, elvörösödő arccal Lion.
– Szia! – köszönt vissza kedvesen a férfi.
– Gyere be! Kérsz valamit? Kávét, teát…?
– Köszönöm, de nem – felelte Gabriel, miközben belépett az ajtón. – Azért jöttem, hogy elvigyelek valahova – mondta titokzatosan. – Ám előtte kicsit átváltoztatlak angyallá – bolondozott, majd lehunyta szemeit néhány pillanatra. – Kész is volnánk! – jelentette ki büszkén.
– Most mit csináltál? – kérdezte bizonytalanul Lion, mire váratlanul azt érezte, hogy valami csiklandozza a hátát. – Egek! A hajam megnőtt! – döbbent le, majd észrevette, hogy a ruha is más lett rajta. – Hihetetlen! – lépett oda a bejárati ajtó mellett lévő tükörhöz. – Ez tényleg én vagyok?! – hüledezett tovább.
Lion piros színű szabadidő-együttest viselt addig a pillanatig, amíg a férfi át nem „öltöztette” őt egy álomszép, hófehér, pánt nélküli, földig érő, lágy esésű ruhába. Az áttetsző kristályékszerek a homályos fényben is sziporkázóan csillogtak, s nem csak az ujján, a csuklóján, a nyakában és a fülében voltak, hanem még a hajában is. A lábán fehér színű és magassarkú szandált viselt, ami kifejezetten kényelmesnek bizonyult a számára. A haja olyan hosszú lett, hogy majdnem leért a térdéig. Ráadásul még ki is volt sminkelve is.
– Örülök, hogy tetszik – nevetett lágyan Gabriel.
– Csak a szemüvegem ne lenne… – komorodott el Lion. – Minden olyan tökéletes lenne, ha nem lennék szemüveges – hajtotta le a fejét.
– Szerintem tévedsz, te így vagy tökéletes – vágta rá határozottan a férfi.
– Tényleg? – emelte a tekintetét Lion a másikra.
– Attól, hogy szemüveget viselsz, még nem vagy csúnya. Sok olyat ismerek, akik azért hordanak szemüveget, mert tetszik nekik, és nem azért, mert szükségük van rá.
– Ha te mondod, akkor elhiszem – vidult fel Lion. – Olyan jó, hogy megismerhettelek, és nem csak azért, mert angyal… pontosabban arkangyal vagy, hanem azért, mert még a legmélyebb gödörből is pillanatok alatt kihúzol.
– Ez csak természetes – fogta meg Lion jobb kezét a férfi. – Megérdemled, hogy szeressenek! Nem olyan vagy, mint a többi, te más vagy… – suttogta lágyan. – A ruhán olyan bűbáj van, ami nem engedi, hogy a téli időben megfázz. Gyere, ideje mennünk – csúsztatta fel a kezét Lion vállára, majd mindketten elindultak a kijárati ajtóhoz.
A bejárati ajtó előtt két csodás, hófehér és aranyszínben pompázó, lóhoz hasonlító lény várakozott. A csodás lények három darab, igen hosszú lófarkkal rendelkeztek. Csillogó, kristályokkal díszített szárnyaik olyan nagyok voltak, hogy a földet súrolták. A homlokuk közepén két egyenes, igen hegyes és kristály szarv sziporkázott, a felső a hosszabb és az alsó a rövidebb volt. A földig érő, nyílegyenes sörényük kinézete nagyon hasonlított az Emberek Világában divatos vízeséses hajfonat viseletre.
Lion nem győzött betelni a két gyönyörűséges lény látványától. Sose hitte volna, láthat valaha ilyen lényeket a valóságban, de azt végképp nem, hogy még fel is ülhet majd egy ilyenre. Gabriel valóban gyógyír a lelkének, hiszen most először tartotta magát szépnek, méghozzá olyannyira, hogy úgy érezte magát, mintha valami hercegnő vagy angyal lenne. Bárcsak örökké tartana ez a pillanat… Ahogy telik az idő, úgy egyre jobban kötődik a férfihoz, nem tudta, mit érez iránta, de abban biztos volt, hogy szüksége van rá.
– Gabriel, ezek unikornisok vagy pegazusok?
– Seninek – jött a tömör felelet.
Gabriel felsegítette Liont az egyik seninre, majd ő is felült a másikra. Az irányt keletre vették. A halványkék színben pompázó téli tájak mesébe illőek voltak. Alig egy órányi repülés után megérkeztek a célhoz, ami nem is akármilyennek bizonyult.
A völgy közepén hatalmas tó terült el, amin csónak nagyságú, többféle színű téli tavirózsák úsztak, melyek abban különböztek a hagyományos tavirózsától, hogy úgy néztek ki, mintha jégből lettek volna. A tó különlegessége és szépsége álomba illő látványt nyújtott, főleg a szikrázóan kék színe miatt, ráadásul olyan tiszta volt, hogy az aljáig is le lehetett látni. Vízi világa telis-tele volt mindenféle halakkal, sellőkkel, szirénekkel és még sok mással is. A völgy varázslatosságát fokozta még az elmondhatatlanul gyönyörű, sokszínű jégvirág mezők.
– Megérkeztünk! Mi most Somna-völgyben vagyunk. Ott is van, akihez jöttünk – repült oda Gabriel egy csónakban meditáló, rizsszövéses anyagból készült, fehér színű giben lévő fekete és rövid hajú, szakállas férfihoz.
– Nem fog megharagudni ránk, ha megzavarjuk? – kérdezte kissé aggódva Lion, miközben a másik mögött repült.
– Nyugi, nem fog megenni minket az öcsém… – legyintett egyet a kezével a férfi. – Rafaelnek hívják.
– Ő a Gyógyítás mestere, ugye?
– Pontosan! – vágta rá mosolyogva, miközben leszálltak a csónak mellé.
Lion nem lepődött meg azon, hogy a seninek gond nélkül képesek megállni és járni a víz tetején, hiszen ebben a világban szinte bármi lehetséges.
– Sziasztok! – köszönt kedvesen Rafael, miközben felült a csónakban. – Már nagyon vártalak benneteket – mondta mosollyal az arcán, mialatt a nyugalmat árasztó, smaragdszínű szemei kedvesen csillogtak. Ránézésre idősebbnek nézett ki a bátyjánál, harmincöt körüli férfinak nézett ki. Igen megtermett és izmos testalkattal rendelkezett, amit a rajta lévő, az obival csak nagyon lazán megkötött ginek a felsője jól ki is hangsúlyozott.
– Szia! – köszönt egyszerre Lion és Gabriel.
– Gyertek, menjünk ki a partra – csettintett egyet Rafael, mire a csónak megindult a tópart irányába.
– Mi újság veled? – kérdezte Gabriel.
– Holnap megyek haza. Barátnőmmel úgy tervezzük, hogy elmegyünk néhány napra oda, ahol megismertük egymást. Szeretném megkérni a kezét – jelentette be vidáman Rafael, miközben kiértek mindannyian a havas partra. – Itt vigyázzatok, meglehetősen csúszós a jég – szállt ki óvatos mozdulatokkal a csónakból. A partól nem messze lévő kunyhó felé vették az irányt. A hó akkora volt, hogy Rafaelnek, varázslat segítségével, egy járható utat kellett készítenie, hogy mindenki gond nélkül eljusson a kunyhóig. – Érezzétek magatokat otthon – engedte be Gabrielt és Liont a kunyhóba. A kis helyiségben nem sok mindent lehetett megtalálni, csak a nagyon szükséges dolgok voltak benne. A félhomályban úszó kunyhót a kandalló komótosan lobogó tüze világította meg. A kandallóval szemben igen egyszerű, alacsony faasztalka, körülötte meg négy kényelmes ülőpárna helyezkedett el. A helyiség egyik eldugott sarkában barnás-feketés színű, nagyon vastag és szőrös, alvásra alkalmas, futonszerű fekhely terült el a földön. – Mielőtt neki állnánk a probléma orvoslására… – Rafael néhány hanyag mozdulattal forró vízzel teli teáskannát, csészéket és egy kis kosárnyi, különféle tea fűveket varázsolt az asztalkára. A tea füvek hosszú, selyemszerű zsinórral megkötött, aprócska zsákocskákba lettek becsomagolva. – Foglaljunk helyet – invitálta a vendégeket kedvesen, majd mindannyian helyet foglaltak a kis asztalka körül.
– Bevallom, amióta itt vagyunk, mérhetetlen nagy nyugalmat érzek, ami már nagyon rám fért az utóbbi időben – vallotta be Lion, miközben teljesen elveszett Rafael békességgel teli smaragd szemeiben.
– Hidd el, feleslegesen idegeskedsz – mondta Rafael, mialatt a csészéket megtöltötte forró vízzel. – Valójában nincs a lelkeddel semmi probléma – nézett Gabrielre, aki csak meglepetten pislogott a szavai hallatán. – Ha valami baj lenne, akkor a senin, amin jöttél, már abban a pillanatban elutasított volna téged.
– Várjunk csak…! – kapott a szón Gabriel. – Ezzel azt akarod mondani, hogy ha bármi gondja van Lion lelkével, akkor a senin nem hagyta volna, hogy rá üljön? – kérdezte.
– Pontosan, bátyám!
– Így már értem, miért ragaszkodtál ahhoz, hogy Liont egy senin hátán hozzam el hozzád – fogta a fejét megvilágosodva.
– A seninek nagyon tiszta lelkű lények, emellett félénk természetűek. Igen jól bánnak a mágikus és az elemi erőkkel. Nem akárkiket engednek a közelükbe. Ráadásul a tisztátlan, elátkozott vagy beteg lelkek számára érinthetetlenek, olyannyira, hogy ha túl közel merészkednek hozzájuk, könnyen az életükbe kerülhet – magyarázta hosszasan Rafael. – Itt nem a lélekben van a probléma, hanem a tudatban. A tudatod problémáit csakis te magad tudod helyrehozni, Lion. Sajnálom, hogy nem tudok ebben segíteni és a semmiért ilyen hosszú utat kellett megtenned.
– Rafael, már ezzel is sokat segítettél, és nem gondolom azt, hogy feleslegesen jöttem ide, mert így legalább megismerhettelek téged – terült szét egy nagy mosoly az arcán. – Köszönöm neked, Gabriel, hogy elhoztál ide – nézett hálás tekintettel a férfira Lion, mire válaszul a mellette ülő férfi gyengéden megsimogatta a hátát. – Nagyon kedves tőled, hogy ennyire törődsz velem – hajtotta le fejét elpirulva.
– A fehér csokoládés zöld teát ajánlanám neked, Lion – zökkentette ki a zavartságából Rafael. – Az én választásom a szerelmesek teájára esik.
– Mennyi ideig kell hagyni áztatni?
– Nem szükséges áztatni. Ezek nem olyan teák, amiket az Emberek Világában szokás inni.
– Fúj, nem is értem, hogyan lehet azokat a teának nevezett kotyvalékokat meginni – fintorgott Gabriel. – Nekem most a meggyes és étcsokoládés fekete tea esne jól. Michaelről és Urielről tudsz valamit?
– Minden változatlan – csengett Rafael hangja kissé szomorúan, majd a kandallóban komótosan lobogó tűzre fordította a tekintetét.
Folytatjuk.
**********************
6.
VERSVÁLOGATÁS KARÁCSONYRA
KLEMENT
BURZA MÁRIA, ÉS I. P. STEVE ÍRÁSAIBÓL
*******
Klement
Burza Mária Nyiba, költők imái díjas író, költő verseiből:
Decemberi
hóesésben
Tegnap
fehérre lett festve az este,
hullott a hó, ez a gyönyörű, hófehér takaró,
gyermekek örömére, utcán élők keservére.
hullott a hó, ez a gyönyörű, hófehér takaró,
gyermekek örömére, utcán élők keservére.
![](./index_files/Burza Mária.jpg)
fehérre festette a kertet és a mezőt,
ráborult, mint angyalszárny a vetésre,
hogy a fagytól megvédje.
A holnapunk
kenyérmagja alatta magként pihen,
édes az álma, hóval védett meleg ágyban,
majd , ha jő a Kikelet, a magok
boldogan kikelnek.
édes az álma, hóval védett meleg ágyban,
majd , ha jő a Kikelet, a magok
boldogan kikelnek.
Most a belső kertre nézek,
kertem fáján hókristály ül,
ringatja a csend-bölcsője,
s lesz fájó álom temetője.
kertem fáján hókristály ül,
ringatja a csend-bölcsője,
s lesz fájó álom temetője.
á
Karácsony
lépdel
Távoli rónán
hóvihar dúl ,
állok a hóban s nem tudom merre az út,
családom otthon vár, de Valaki oly távol már,
a csend mélyére szállok, ott Őt meglátom.
állok a hóban s nem tudom merre az út,
családom otthon vár, de Valaki oly távol már,
a csend mélyére szállok, ott Őt meglátom.
A sűrűn
hulló hópelyhekben csillagot látok,
fagyottá
lett gondolatokkal a csillag után lépkedek,
Karácsony közeleg, a csoda nem lehet lehetetlen.
Karácsony közeleg, a csoda nem lehet lehetetlen.
Erősödő
énekszó utam kísérője,
meglátok egy ablakot, s érzem engem várnak,
a bent lévők néznek át az ablakon,
de csak hóban szunnyadó tájat látnak.
meglátok egy ablakot, s érzem engem várnak,
a bent lévők néznek át az ablakon,
de csak hóban szunnyadó tájat látnak.
Megyek
tovább, csillagom vezet,
tündököl a Fény , egy Angyal száll az útra le,
szárnya és ruhája hófehéren lebben.
tündököl a Fény , egy Angyal száll az útra le,
szárnya és ruhája hófehéren lebben.
Mellém lép,
lágyan megfogja kezem,
könnyedén magasra emel,
látom Otthonom s ablakában
ott ragyog a hívogató Fény.
könnyedén magasra emel,
látom Otthonom s ablakában
ott ragyog a hívogató Fény.
Gyertyák gyúlnak minden házban,
ablakok mögött emberek állnak,
köszöntik az Angyalt az éjben,
Isteni dallam csendül fel az éj fényében.
ablakok mögött emberek állnak,
köszöntik az Angyalt az éjben,
Isteni dallam csendül fel az éj fényében.
Karácsony
lépdel égi Fénnyel,
szememből könnyeső ered,
tudom és érzem,
velem leszel
Szent Karácsony éjjelen.szememből könnyeső ered,
tudom és érzem,
A Szeretet
Karácsonyfája
Most az
adventi hetekben,
a Szeretet ünnepére készülve,
emlékek meglepnek,
elmúlt karácsonyokat idéznek,
csillognak, mint hópelyhek,
a Szeretet ünnepére készülve,
emlékek meglepnek,
elmúlt karácsonyokat idéznek,
csillognak, mint hópelyhek,
a beköszönő
est tompult fényében.
Szépen
terített asztalon, finom ételek illata karol,
lobog a gyertya fénye, bennük angyalok tánca látható,
miközben gyermekként úgy vártam, hogy lássam,
hogy a Jézuska nekem mit hozott.
lobog a gyertya fénye, bennük angyalok tánca látható,
miközben gyermekként úgy vártam, hogy lássam,
hogy a Jézuska nekem mit hozott.
Ma már mást
jelent nekem a Karácsony,
azt a
tiszta Szeretetet, mely Betlehemben
a kis Jézussal megszületett.
á
Éjfélt üt az
óra
Lassan
éjfélt üt az óra,
s az óévnek búcsút int,
mikor felcsendül a Himnusz
könnytől ragyognak szemeink.
s az óévnek búcsút int,
mikor felcsendül a Himnusz
könnytől ragyognak szemeink.
Sokan tovább
vidámkodva
az új esztendőt köszöntik,
míg mások egymagukban
reménykedve üdvözlik.
az új esztendőt köszöntik,
míg mások egymagukban
reménykedve üdvözlik.
Jómagam
csendemhez térek
köszönve az elmúlt évnek
örömét és nehezét,
minden tükröt tartott elém.
köszönve az elmúlt évnek
örömét és nehezét,
minden tükröt tartott elém.
Mély
fájdalmakat, ami ért,
vigye azt el a múló év,
a fájdalom elengedett legyen,
vigye azt el a múló év,
a fájdalom elengedett legyen,
megbékélve
lépve át az Új évbe.
mélyből kecsesen feltörnek,
szememből könny csepeg,
imádkozom Istenhez,
s átölel a Szeretet.
..................................................
I. P.
STEVE NÍVÓDÍJAS KÖLTŐ VERSEIBŐL
Karácsonyi
képek
![](./index_files/I.P.Steve2.jpg)
s akkor még nem tudtam, hogy az idő egyszer eljő,
mikor minden már csak emlék
s egyszer a múltba visszamennék,
ahol szaladt a szánkó
és vidámság volt,
ahol, ha elestem, felsegített Anyám,
ki nem teheti ma már.
Ragyog a
karácsonyfa gyertyák nélkül
apróka lámpáktól zöldül, piroslik, kékül,
a gyermekkorom ízét érzem számban,
mikor még ott éltem hazámban,
hol szállt az ének, mint mennyből az angyal
s az eljövetelt vártuk halkan.
Egyszerű volt a boldogság,
az ünnepekre az öröm tett koronát.
apróka lámpáktól zöldül, piroslik, kékül,
a gyermekkorom ízét érzem számban,
mikor még ott éltem hazámban,
hol szállt az ének, mint mennyből az angyal
s az eljövetelt vártuk halkan.
Egyszerű volt a boldogság,
az ünnepekre az öröm tett koronát.
á
Tollal a
kézben, elmélkedve
Hol az élet
vitt engem, hol én vittem
az életet magammal és azt hittem ,
szerencsétlen vagyok ,de ráébredtem,
szerencsés vagyok, hiszen megérthettem,
egyszer, egy csodálatosan szép napon,
hogy ezen világon miért is vagyok.
Azóta forog a toll a kezemben,
írok gondolatokat és verseket
úgy érzem, valamit ki kell mondanom,
amit, magamban tovább nem tarthatok,
vagy amiről úgy érzem, lehet hasznos,
ha azt mind, rímelt sorokban, tudatom.
Nem bölcsesség, hisz már sokan regélték,
olykor, nagy dolgot alkot sok csekélység.
Egyszerű szavaimban is lapulhat
gondolat, ami a jövőre mutat,
bár lehet, csak egy egyszerű múltról szól
és magában, mégis, irányadót hord.
Sohasem másokról írok véleményt,
főleg, nem rám tartozó ítélkezést.
példamutatás a helyes kritika,
oly élet, hol tisztességben nincs hiba,
hiszen a szeretetet sem tanítják,
mégis, milyen sokan elsajátítják.
Sokszor használtam más tapasztalatát,
ha az élet megkívánt latolgatást,
a hogy tovább, jó megválasztásához.
Más átélt balsorsa nekem virágzott.
Író írjon és a szavak súgjanak
hasznos értelmet, hisz sokan olvasnak!
az életet magammal és azt hittem ,
szerencsétlen vagyok ,de ráébredtem,
szerencsés vagyok, hiszen megérthettem,
egyszer, egy csodálatosan szép napon,
hogy ezen világon miért is vagyok.
Azóta forog a toll a kezemben,
írok gondolatokat és verseket
úgy érzem, valamit ki kell mondanom,
amit, magamban tovább nem tarthatok,
vagy amiről úgy érzem, lehet hasznos,
ha azt mind, rímelt sorokban, tudatom.
Nem bölcsesség, hisz már sokan regélték,
olykor, nagy dolgot alkot sok csekélység.
Egyszerű szavaimban is lapulhat
gondolat, ami a jövőre mutat,
bár lehet, csak egy egyszerű múltról szól
és magában, mégis, irányadót hord.
Sohasem másokról írok véleményt,
főleg, nem rám tartozó ítélkezést.
példamutatás a helyes kritika,
oly élet, hol tisztességben nincs hiba,
hiszen a szeretetet sem tanítják,
mégis, milyen sokan elsajátítják.
Sokszor használtam más tapasztalatát,
ha az élet megkívánt latolgatást,
a hogy tovább, jó megválasztásához.
Más átélt balsorsa nekem virágzott.
Író írjon és a szavak súgjanak
hasznos értelmet, hisz sokan olvasnak!
Ünnep előtt
Selymes
pázsit virul lelked szép mezején,
erről szólni szavaim csak keresném.
Szíved szelíd melegén most a halvány rózsák
élénk színekkel illatuk ontják.
Hiányod szikrázik a homályos dérben,
régi fájdalom csikorog a télben.
Karácsony lesz ismét s most így közelben
sosem feledhető emlékek jönnek fel.
Anya, ahogy díszíti az ünnepi fát,
mint rakta az ajándékokat alá, mi várt.
Boldog voltam, mint igazi gyermek,
most csak csendben visszasírja lelkem.
erről szólni szavaim csak keresném.
Szíved szelíd melegén most a halvány rózsák
élénk színekkel illatuk ontják.
Hiányod szikrázik a homályos dérben,
régi fájdalom csikorog a télben.
Karácsony lesz ismét s most így közelben
sosem feledhető emlékek jönnek fel.
Anya, ahogy díszíti az ünnepi fát,
mint rakta az ajándékokat alá, mi várt.
Boldog voltam, mint igazi gyermek,
most csak csendben visszasírja lelkem.
Advent idején
(Haikuk)
Elmosott
képek,
mégis oly
szép emlékek,
ünnep a
télben.
Hópihe
táncol,
a Szent Karácsonyt
várod,
lelked
kitárod.
Roráté hív
el,
vár az
angyali mise,
hajnali
szívvel.
á
Gondolat az
ünnepekhez
A lélek készül, Karácsony közeleg,
Szentestére kivirul a szeretet.
Majd a karácsonyesti harangszóra
nyílik az ég s zárul misehívóra.
Ez időben, nagy békességben élünk,
hogy az áldást, érdem szerint, elérjük.
Majd földet túrunk, mint az aranyásók,
míg közben kiássuk a csatabárdot.
Vége a misének, a hit bezárul,
vagy az áldást, talán, már nem is várjuk?
Oly rövid az ünnep és hosszú az év,
szeretetet a hétköznap is adj még!
Szentestére kivirul a szeretet.
Majd a karácsonyesti harangszóra
nyílik az ég s zárul misehívóra.
Ez időben, nagy békességben élünk,
hogy az áldást, érdem szerint, elérjük.
Majd földet túrunk, mint az aranyásók,
míg közben kiássuk a csatabárdot.
Vége a misének, a hit bezárul,
vagy az áldást, talán, már nem is várjuk?
Oly rövid az ünnep és hosszú az év,
szeretetet a hétköznap is adj még!
á
Mikulástól
Virul a
cipő,
virgács belőle kinő.
...ez egy kis intő.
virgács belőle kinő.
...ez egy kis intő.
á
Várnak rád
Télapó
Akinek
nincsen pénze cukorkára,
vagy valamilyen csokimikulásra
és tőle is, úgy várnák a gyerekek,
mondd, Télapó! Azok hogyan vegyenek?
Akinek lakása sincs, nincs ablaka.
Gondolod nem vár gyerek, ki hontalan,
ki boldogtalan sorsban az utcán él?
Mondd Télapó! Cipőkben lesz ajándék?
Hová tegye, téli, féltett szandálját
kinek nem lehet jó cipő a lábán,
ki éhesen, ételért sír, naponta?
Mondd Télapó! Könnye lesz a vagyona?
Akik megfagyva, halálra átfázva,
úgy, mezítláb mentek a másvilágra,
az életet, tovább már, nem tervezik.
Mondd Télapó! A lelkük hol melegszik?
Ugye eljössz hozzánk is, sok felnőtthöz,
és hogy mit is hozol, azt majd eldöntöd,
ajándékba mindig jó a megértés.
Mondd Télapó! Zsákodban van emberség?
Hozzál reménységet és gazdagságot
és a rossz világnak meg, sok virgácsot!
Kit nem ért szeretet, annak ölelést !
Mondd Télapó! A szebb élet jöhet még?
vagy valamilyen csokimikulásra
és tőle is, úgy várnák a gyerekek,
mondd, Télapó! Azok hogyan vegyenek?
Akinek lakása sincs, nincs ablaka.
Gondolod nem vár gyerek, ki hontalan,
ki boldogtalan sorsban az utcán él?
Mondd Télapó! Cipőkben lesz ajándék?
Hová tegye, téli, féltett szandálját
kinek nem lehet jó cipő a lábán,
ki éhesen, ételért sír, naponta?
Mondd Télapó! Könnye lesz a vagyona?
Akik megfagyva, halálra átfázva,
úgy, mezítláb mentek a másvilágra,
az életet, tovább már, nem tervezik.
Mondd Télapó! A lelkük hol melegszik?
Ugye eljössz hozzánk is, sok felnőtthöz,
és hogy mit is hozol, azt majd eldöntöd,
ajándékba mindig jó a megértés.
Mondd Télapó! Zsákodban van emberség?
Hozzál reménységet és gazdagságot
és a rossz világnak meg, sok virgácsot!
Kit nem ért szeretet, annak ölelést !
Mondd Télapó! A szebb élet jöhet még?
á
Boldog új
évet!
(tanka)
Legyen jobb
élet,
mit az áldás
kísér el
az egész
évben,
szeretetben,
békében,
örömben,
egészségben!
á
Karácsony
idején
Talán a
hótól vakító fehér otthon minden,
fenyőfák ragyognak ezernyi színben.
fenyőfák ragyognak ezernyi színben.
Levelét írja
az ajándékváró gyermek,
s gyöngy betűkkel rajzolódnak álmok, tervek.
s gyöngy betűkkel rajzolódnak álmok, tervek.
Mazsola
fonnyad a szegényes kalácsban,
keserű ízt érzek a mákban.
keserű ízt érzek a mákban.
Fenyőfánál
Csendes
éj...
mikor hallod énekét,
csukd le szemed,
kulcsold imára két kezed!
Mikor a csillagszóró fénye ragyog,
mondd, hogy boldog vagyok,
hisz nem éhezek,
egészségben létezek!
Gondolj szeretteid lelkére,
s mindarra kinek örökké kísér emléke.
Legyen sok dísz mindenki fáján,
és házában béke, áldás,
hozzá e pár soros szeretet,
neked.
Nincs édes mázban,
vagy cicomázva,
de őszinte szívvel,
igaz hittel.
mikor hallod énekét,
csukd le szemed,
kulcsold imára két kezed!
Mikor a csillagszóró fénye ragyog,
mondd, hogy boldog vagyok,
hisz nem éhezek,
egészségben létezek!
Gondolj szeretteid lelkére,
s mindarra kinek örökké kísér emléke.
Legyen sok dísz mindenki fáján,
és házában béke, áldás,
hozzá e pár soros szeretet,
neked.
Nincs édes mázban,
vagy cicomázva,
de őszinte szívvel,
igaz hittel.
á
Talán most....
Hat éves volt, családban boldogságban
és az anyja elment a mennyországba.
Azóta csak szomorú a két éve,
boldogtalan a menhelyben az élet.
Kicsi lányka készül a Karácsonyra,
nagy-nagy szíveket papírra rajzolva,
színezi, hogy majd ajándéknak adja,
neki...az ég felé magasra tartva.
Most zúg, zakatol belül a szép lelke,
hiszen ő lett a kiválasztott gyermek,
ki ünnepét egy családnál töltheti,
jönnek érte, szent estére felveszik.
Boldog a sorsa boldogtalanságban
és boldogtalan más boldogságában,
a keserű mosolya arcán ragyog,
szemében a messze fénylő csillagok.
Ajándékok sora, díszített fenyő.
Talán most! Az az angyalka most eljő!
A fa előtt térdel a kicsi árva,
de könnyes szemmel gondol az anyjára.
és az anyja elment a mennyországba.
Azóta csak szomorú a két éve,
boldogtalan a menhelyben az élet.
Kicsi lányka készül a Karácsonyra,
nagy-nagy szíveket papírra rajzolva,
színezi, hogy majd ajándéknak adja,
neki...az ég felé magasra tartva.
Most zúg, zakatol belül a szép lelke,
hiszen ő lett a kiválasztott gyermek,
ki ünnepét egy családnál töltheti,
jönnek érte, szent estére felveszik.
Boldog a sorsa boldogtalanságban
és boldogtalan más boldogságában,
a keserű mosolya arcán ragyog,
szemében a messze fénylő csillagok.
Ajándékok sora, díszített fenyő.
Talán most! Az az angyalka most eljő!
A fa előtt térdel a kicsi árva,
de könnyes szemmel gondol az anyjára.
**********************
7. LÁTOMÁSOK
CSOMOR
HENRIETT : Élménykép
Már
nem tudom melyik évben volt, csak arra emlékszem, hogy borongós őszi reggelre
ébredtem. Lógott az eső lába, ennek ellenére útnak indultam.
Amíg kiértem az utcára, elengedtem a
fantáziámat, s fekete lovamat kihoztam az istállóból, megállt előttem.
Figyelt, fejét vállamra tette, miközben lágyan megsimogattam. Mindig
megkönnyeztem, amikor az erős, izmos állat nagy, fekete szemében szomorúságot
láttam.
![]() |
Csomor Henriett |
Villám sose
félt a mennydörgéstől. Fekete bársonyos sörényét, ha szellő lengette, úgy
ringott, mint a búzatábla.
Felpattantam lovam hátára, s suhantunk a Zengő és a Hármas hegyek színes
vonulatai közt, ahol a színes lombkoronák kapaszkodva védték egymást a tomboló,
süvöltő szél ellen. De mindhiába, jócskán megtépázta a szél a fákat, fájva, s
könnyezve váltak el ágaiktól a levelek. Pillanatokon belül, mintha színes
szőnyeget terített volna a természetnek zord arca a lábunk alá. Villám óvatosan
haladt velem, érezte a csúszós szőnyeget lába alatt. Fekete felhők tornyosultak
fejem felett, csattogva dörgött az ég, sötét volt egészen. Csak akkor fénylett
egy pillanatra, mikor villámokat szórt az ég. Megsimogattam lovam, és
átöleltem, egy gyönyörű, magas fenyőt pillantottam meg, tele tobozokkal a patak
partján. A látvány festői volt, ahogy az örökzöld sudár fenyő kitűnik a fekete
ég alól. Képzeletbeli lovamat elengedve máris azon gondolkodtam, milyen nehéz
dolog lehet ezt a pillanatnyi csodát lefesteni.
Nem
tagadom: "természetbolond vagyok", ezt a csodaszép látvány, élményt,
képként örökké őrzöm lelkemben.
2019.
szeptember 25.
**********************
8. HAZAI
TÁJAKRÓL - NAGY VENDEL LLEGÚJABB ÍRÁSAI
NAGY VENDEL: HA LETTEM
IS, MIÉRT VAGYOK
![](./index_files/Nagy Vendi internetről 2.jpg)
Arcképemmel egyetemben,
Verseim javát,
Meglelheted könyveim oldalán.
Ha mégsem találnál rám,
ott ülök a diófámnál,
gyalulatlan asztalomnál,
melyen könyvem, s poharam áll.
Házam ajtaján kopogva
Juthatsz el szívemig,
mindkettő nyitva vár.
Arcom kerek,
Szemem már nem az
Élet tüzétől ragyog,
Örökös fényes láz
Tükröződik azon.
Valaha volt csillagok,
ma már csak romhalmazok.
Ha keresnél engemet,
Mindig itthon találsz,
foglalj mellettem helyet,
hallgathatsz némi bölcseletet,
ami évek során,
reám ülepedett.
Az arcom kerek,
szemem már nem ragyog,
Ha keresnél,
nem a kocsmában vagyok.
A csapos neje
fát dobott a tűzre,
kérdeztem tőle,
tüzelünk?
nem, mondta mogorván,
akár egy buzurgán,
Fűtünk,
hogy melegítse lelkünk.
Aztán elgondolkodtam,
egy fájó mondaton,
ha lettem is,
miért is vagyok?
Döntsétek el magatok,
vigyetek el egy
Nagy Vendi könyvet,
hogy ha nevetni,
vagy okulni akartok.
Közben a kertek alatt,
gúnyolódó ördög fiak
kacagva elszaladtak.
Ellopták a jövőm,
Fuccs a hallhatatlanságnak.
2019. október
29.
á
NAGY VENDEL: AZT MONDJÁK
RÁM
(Önmarcangoló
irónia)
Azt mondják
rám a haverok,
én is nagy ivó vagyok,
bár ezt váltig tagadom,
csak ha van rá alkalom,
adok e vádra cáfolatot,
de azért arra vigyázok,
Ne érjen a gyalázat,
ha hírtelen abbahagyom,
nehogy valami visszamaradjon,
idegi alapon.
Várnak a szeszmentes hetek,
sokáig rá sem nézhetek,
elmúlnak a boldog évek,
vigyázok nehogy felkerüljek
az alkohol- listára,
megszűnnek a boszorkány könnyek,
ilyen nehéz idők jönnek?
Olyan vagyok mint egy fakír,
arcomat égeti a pír,
így lettem jó negatív,
idegileg vegetatív.
Meg kell menteni magamat
önmagam kárhozatától,
a dolog erről szól,
tudom nagyon jól,
nem fog sikerülni,
az életet, és a végzetet
nem lehet kikerülni,
de megkéne überelni.
Mindenki maradjon békében,
míg én meg nem érkezem,
de ez eddig nem történt meg velem.
Nyugalom, rólam is lehull a lomb.
Egyszer én is tán meghalhatok,
bár nem így volt megbeszélve,
de az idő egyáltalán,
most erre nem alkalmatos.
Egyebet nem mondhatok.
én is nagy ivó vagyok,
bár ezt váltig tagadom,
csak ha van rá alkalom,
adok e vádra cáfolatot,
de azért arra vigyázok,
Ne érjen a gyalázat,
ha hírtelen abbahagyom,
nehogy valami visszamaradjon,
idegi alapon.
Várnak a szeszmentes hetek,
sokáig rá sem nézhetek,
elmúlnak a boldog évek,
vigyázok nehogy felkerüljek
az alkohol- listára,
megszűnnek a boszorkány könnyek,
ilyen nehéz idők jönnek?
Olyan vagyok mint egy fakír,
arcomat égeti a pír,
így lettem jó negatív,
idegileg vegetatív.
Meg kell menteni magamat
önmagam kárhozatától,
a dolog erről szól,
tudom nagyon jól,
nem fog sikerülni,
az életet, és a végzetet
nem lehet kikerülni,
de megkéne überelni.
Mindenki maradjon békében,
míg én meg nem érkezem,
de ez eddig nem történt meg velem.
Nyugalom, rólam is lehull a lomb.
Egyszer én is tán meghalhatok,
bár nem így volt megbeszélve,
de az idő egyáltalán,
most erre nem alkalmatos.
Egyebet nem mondhatok.
2019.
NOVEMBER 08.
á
ERZSIKE
DRÁGA, SZÍVEM GYÖNGYVIRÁGA....
NAGY
VENDEL: MA VAN
A NÉVNAPOD
VIRÁGOT
ERZSIKÉNEK,
ÉS EGY
POHÁRKA SZEKSZÁRDI KADARKÁT
Felhúzom a
vekkert
Minden reggel hatra,
Mondja a rádió,
Ma van neved napja,
de magam eszétől sem feledném.
Szíveket melengető
Ez a tény,
De e köszöntő még jobban
Bearanyozza e napot.
Eszembe jutottál,
Ragyog bennem arcod,
Szívemből köszöntelek,
Köszöntlek mert ma van
A névnapod
S megkoszorúzom gondolatimmal
Dicsően szép homlokod.
Minden reggel hatra,
Mondja a rádió,
Ma van neved napja,
de magam eszétől sem feledném.
Szíveket melengető
Ez a tény,
De e köszöntő még jobban
Bearanyozza e napot.
Eszembe jutottál,
Ragyog bennem arcod,
Szívemből köszöntelek,
Köszöntlek mert ma van
A névnapod
S megkoszorúzom gondolatimmal
Dicsően szép homlokod.
Legyen szép
napod
Szeretettel
vendi..
MAGÁNZÓ,
A ROSSEB SAROKBÓL
2019
NOVEMBER 19
á
MILYEN SZÉP
A VILÁG (ismert dal)
NAGY VENDEL: KÁDÁR KATA
BALLADÁJA
(ÉLETÉRZÉS)
Hívlak Téged
Kádár Kata,
gyere Haza bujdosásra.
Megújul az ős ballada,
igaz most is minden szava,
hitünk ármányság uralja.
gyere Haza bujdosásra.
Megújul az ős ballada,
igaz most is minden szava,
hitünk ármányság uralja.
A régi rege
azt kántálja,
asszony kell a házba,
de nem a falába.
asszony kell a házba,
de nem a falába.
Ki a tűzhely
melegét adja,
ékes fényét vigyázza,
megőrzi ősök szellemét,
havas fenyvesek nehéz nyögését,
medvék elhaló üvöltését,
csordakutak vizének ízét.
ékes fényét vigyázza,
megőrzi ősök szellemét,
havas fenyvesek nehéz nyögését,
medvék elhaló üvöltését,
csordakutak vizének ízét.
Láncon
lógaszkodik a lámpa,
árad belőle óvakodva
régi szellemek világa,
bátor bogarak megperzselt halála.
árad belőle óvakodva
régi szellemek világa,
bátor bogarak megperzselt halála.
Vigyázzál a
diófádra,
házad fala mellett nőtt ki,
senki soha ki ne vágja,
hűen vár az unokákra.
Őrzöd magadban még,
messzi otthonod imáját,
boszorkányos varázslatát,
szerelmetes bájitalát,
pásztortüzek sziporkája
kehülő szürke hamvát.
Keresed ősi új hazádban
régiek igazságát,
megkopott mai mását,
soha ne fújd el a lámpást.
Gondolataid őseid vigyázzák,
sziklákba vésik minden szavát,
gránit kövek kemény igazságát,
zúgó patakok rohanását,
lányaid hordják messzire
emlékeid világát.
házad fala mellett nőtt ki,
senki soha ki ne vágja,
hűen vár az unokákra.
Őrzöd magadban még,
messzi otthonod imáját,
boszorkányos varázslatát,
szerelmetes bájitalát,
pásztortüzek sziporkája
kehülő szürke hamvát.
Keresed ősi új hazádban
régiek igazságát,
megkopott mai mását,
soha ne fújd el a lámpást.
Gondolataid őseid vigyázzák,
sziklákba vésik minden szavát,
gránit kövek kemény igazságát,
zúgó patakok rohanását,
lányaid hordják messzire
emlékeid világát.
Eltűnődőm
most egy képen,
szépségét visszaidézem,
halványuló messzi fényben.
szépségét visszaidézem,
halványuló messzi fényben.
Barna hajú
kisleány
fürgén szalad a réten,
távolból integet,
mint elfeledett ismerős a szélben,
emberöltőnyi messzeségben.
fürgén szalad a réten,
távolból integet,
mint elfeledett ismerős a szélben,
emberöltőnyi messzeségben.
Kezével
integet feléd,
hívogat magával,
szalaglobogtató,
arcodba csapódó,
illatos hajával.
hívogat magával,
szalaglobogtató,
arcodba csapódó,
illatos hajával.
Meséket
meséltet Ő
regélők szavával,
ábrándos szemeid
vissza néző vágyával.
regélők szavával,
ábrándos szemeid
vissza néző vágyával.
2019. november 25. - KATALIN NAPRA
**********************
9. FANTÁZIA
REGÉNYSOROZAT
KISS ANIKÓ,
ÉS KISS ERIKA: AZ
ELÁTKOZOTT HABÓ
Úton a Beszélő állatok felé
(5. fejezet-2.rész)
A lidércharcos sebesen és kíméletlenül támadott, de Deren nem hagyta magát. Ha egy pillanatra is lankad a figyelme, akkor vége van; ki kell tartania, amíg csak lehet. Egy újabb sikeres kitérésnél a fiatal fejvadász arra készült, hogy levágja ellenfele fejét, mikor az hirtelen kirúgta alóla a lábát, amitől Deren elesett. A lidércharcos abban a pillanatban kihasználta a fiú sebezhető helyzetét: felemelte kardját, hogy lesújtson, amit Deren már nem tudott kivédeni. Csak várta a halálos csapást, ami végül nem következett be. A lidércharcos csak állt, kardját magasra tartva, de egyáltalán nem úgy tűnt, mintha bármi mást is akart volna csinálni. Márpedig ezek nem szoktak csakúgy leállni.
Deren kapkodó lélegzettel nézett fel a harcosra. Miért nem támad végre? – gondolta magában idegesen. Aztán észrevett valamit: vércsík folyt végig a lidércharcos nyakán, ami abból a halálos sebből szivárgott ki, mely a nyakát csúfította el. Valaki halálos sebet ejtett rajta. Deren megdöbbent. Ki volt az, aki ezt tette? – tette fel a kérdést, ahogy a holtan összeeső lidércharcost nézte. Olyan gyorsan történt minden, hogy nem is látta, ki volt az, aki végzett a lidércharcossal. Barátai közül senki se lehetett ilyen gyors. Valaki más tette; de vajon ki?
Idegesen nézett körbe. Látta, hogy barátai keserves harcot vívnak a még életben maradt lidércharcosokkal, mikor észrevett valamit. Egy alak gyors villanását, ami sebesen és megállíthatatlanul közeledett Sadok felé, aki egymagában harcolt ellenfeleivel. Deren kiáltani akart; figyelmeztetni akarta barátját, de azt kellett látnia, hogy az alak nem Sadokot vette célba, hanem azt a lidércharcost, akivel harcolt.
Sadokot váratlanul érte az, ami történt. Egyik pillanatban még ezzel a lidércharcossal harcolt, a másik pillanatban holtan fekszik előtte. Mi történt? Körbetekintett; próbálta meglátni, hogy ki volt az, aki segített neki. Aztán meglátta, bár így is nehezen tudta szemmel követni. Egy törp volt, aki oly sebesen mozgott, mint a szél. Sadok meglepődött. Még soha sem látott ilyen törpöt. Megjelenése és kinézete erősen elütött a többitől. Magasabb volt azokhoz a törpökhöz képest, akiket eddig látott. Jóképű férfi volt, szakálla nem volt hosszú, mint más törpöké, hanem rövid és gondosan nyírt. Kék szemében vadláng égett, ahogy a lidércharcosokkal harcolt. Hosszú fekete haja lobogott a szélben. Fekete ruhát és láncinget hordott. Kezében szépségesen megmunkált kardot forgatott.
![]() |
Kiss Anikó és Kiss Erika |
Látta, hogy a törp-király felemeli gyönyörűen megmunkált kardját és olyan gyorsasággal kezdte el levágni azokat a lidércharcosokat, amik rátámadtak, hogy azt szemmel nem lehetett követni. Sadok csak akkor jött rá, hogy az a sebesség, amit lát, az csakis az a különleges képesség lehetett, amit Krain nyílván Draintól örökölhetett, mely a gyorsaságon alapult, és amit azért fejlesztett ki, hogy így tudja jobban megvédeni magát az ellenségeivel szemben.
A törp-vezér ismét nekitámadt ellenfeleinek. Többségüket már mind lekaszabolta, csak hárman voltak még, akik életben maradtak. Egyikük a háta mögé került, és éppen készült lesújtani rá, amikor abban a pillanatban egy másik törp került elő, ki felemelte hatalmas fejszéjét, és levágta vele ellenfele fejét, ezáltal megmentve királya életét, ki tovább folytatta a harcot.
Sadok látta, hogy ez a törp egészen másmilyen volt, mint Krain. Külseje sokkal vadabb volt, ami miatt veszélyesebbnek látszott, és a harci technikája is sokkal durvább volt, mint Krainné. Olyan hévvel és szenvedéllyel vetette bele magát a harcba, ami aztán igen szokatlan volt egy törptől. Bár Sadok jól tudta, hogy a törpök sokkal szenvedélyesebb harcosok voltak, mint Világfölde bármely más népe, ami miatt bátrabban vetették bele magukat olyan csatákba, amik nemigen az egyenlőségen alapultak, de ennek a törpnek a hevessége még őt is meglepte.
Az idegen törp odaugrott ahhoz a lidércharcoshoz, akivel éppen Erethon harcolt, majd egy ügyes mozdulattal leterítette azt, ami teljesen váratlanul érte a bérgyilkost. Döbbenten nézett rá az előtte álló törpre, ki hanyag mozdulattal a vállára tette hatalmas fejszéjét és megtámasztotta rajta egyik izmos alkarját, miközben mosolyogva figyelte a bérgyilkost.
- Dwan – mondta Erethon meglepetten, amin a törp szélesen elvigyorodott.
- Örülök, hogy újra látlak, Erethon – mondta, miközben továbbra is a bérgyilkost figyelte. – Látom, még mindig vonzod a veszélyt.
A harcnak hamarosan vége lett. Szerencsére senki sem sérült meg; még Soma és Tran se, akik életükben először harcoltak úgy, hogy saját életüket kellett megvédeniük olyan ellenfelektől, akik a Gonoszt szolgálták. Mindannyian ott álltak a halott lidércharcosok fölött, és egyre csak Kraint nézték, ki ott állt előttük és őket nézte büszkén csillogó szemeivel.
A törp-király nem szólt semmit. Gyanakvó tekintettel figyelte Sadokot és barátait, közben próbált rájönni arra, hogy kik lehetnek ezek az ismeretlen utazók. Mellont és Erethont rögtön felismerte, hiszen nem egyszer találkozott velük utazásai során, ráadásul Erethon volt az, aki megszabadította öccsét és annak népét Borntól, a sárkánytól, de a habókat nem ismerte. Ráadásul egy fejvadász is volt közöttük, ami igencsak furcsa volt a számára. Még sosem látott fejvadászokat és bérgyilkosokat egy mágus és három habo társaságában. Ráadásul az egyik habo úgy harcolt, mint azok a harcosok, akik sok csatában vettek részt. Ez igencsak felkeltette az érdeklődését. Vajon mit jelenthet ez? És miért támadtak rájuk lidércharcosok Vadvidék földjén?
- Krain – szólalt meg Mellon meglepetten. – Kron fia. Ezüst-hegység és annak népének egyetlen királya.
A törp-vezér a mágusra nézett. Hidegen fénylő szemei semmi jóval nem kecsegtettek, de nem is akart elsietni semmit se. Nem azért mentette meg ezeket az utazókat a lidércharcosoktól, hogy aztán maga végezzen velük, hanem mert rá akart jönni arra, miért támadtak rájuk ezek a gonosz teremtmények.
- Mellon – mondta Krain higgadtan. – Ez aztán a különös véletlen.
- Ezt én is mondhatnám – válaszolta az öreg mágus. – Mit keresel Vadvidék területén? Legutoljára azt hallottam rólad, hogy követeket küldtél Elfen birodalmába, mert a segítségüket akartad kérni azért, mert egyre több támadás ért téged a Fekete-erdőből.
- Jók az értesüléseid – felelte Krain hűvösen. – Kitől tudod?
- Dorintól és Borintól és azoktól a törpöktől, akikkel a Szürke-erdőben találkoztunk a társaimmal.
Krain nem mutatott érzelmeket; vetett egy hideg pillantást Mellon barátaira, majd megint a mágusra nézett.
- Szóval találkoztatok népem fiaival? Mikor?
- Nem is olyan régen. Egy nappal azután, hogy Sadok és én elindultunk Habo-völgyből; és azok, akiket látsz, a szövetségeseink.
- Szövetségesek? – kérdezte a törp-vezér gúnyosan. – Te nem szoktál csakúgy szövetkezni másokkal, kivéve akkor, ha okod van rá. Egyébként, jobb szövetségeseket is találhattál volna.
- Nem én léptem szövetségre velük, hanem Sadok. Ő dönti el, hogy kit fogad el csapattársául és kit nem – és miközben ezt mondta, Sadok kilépett barátai közül, és a törp-király elé állt: egyenesen és büszkén.
Krain végigpillantott rajta. Ha személyesen még nem is találkozott Sadokkal, de történetét már ismerte azokból a dalokból, amit népe ismert. Mellon is sokszor mesélt neki róla, amikor nála vendégeskedett, így természetesen tudta, kicsoda Sadok, és az őt sújtó átokról is hallott már. Ki gondolta volna, hogy egyszer találkozik azzal a habóval, aki megmentette Világföldét? Ez nem egy véletlen találkozás, abban egészen biztos volt. Ez a habo nem tette volna ki a lábát, Habó-völgyből, ha – akárcsak Mellonnak – nem lett volna rá oka.
- Szóval, te lennél az a habó, akit ősapám oly nagyra becsült, amiért legyőzted a Sötétség Fejedelmét? – kérdezte Krain, de hűvös szemében semmilyen tisztelet nem volt. – Első ránézésre, nem tűnsz valami nagyharcosnak.
Dwan felnevetett attól, amit vezére mondott Sadoknak. Hiába, az ő tetszését semmi se nyerte el azonnal. Nem csoda hát, hogy nem úgy reagált Sadok jelenlétére, mint mások. Ő aztán nem fog hajbókolni előtte, csak azért, mert ő volt Sadok. Persze tisztelte azért, amit tett, de ezt nem fogja csak úgy kifejezni, és a barátságát se fogja egykönnyen neki adni. Sadok nem válaszolt. Arcán nemigen lehetett látni érzelmeket. Egyáltalán nem tűnt olyannak, mint aki felháborodott volna azon, amit Krain mondott neki.
- Igazán beszélhetnél vele tisztességesebb hangon – mondta Mellon Krainnak. – Hiszen mégiscsak ő volt, aki legyőzte Srant. Ráadásul nála van Lélekvágó is, amit maga Drain kovácsoltatott a számára.
- Magam is látom, milyen kard van nála. Rögtön felismertem rajta ősapám rúnáit. És hogy milyen hangon beszélek vele, azt én fogom eldönteni.
Mellon nem válaszolt. Nem lepte meg Krain öntörvényűsége. Tiszteletet addig nem fog mutatni Sadok felé, amíg ő úgy nem látja jónak. Ez már csak egy sajátos törp-viselkedés volt, ami különösen Krainra volt jellemző. Így hát meg se próbálta jobb belátásra bírni; nála büszkébb és makacsabb törp még nem létezett Világföldén.
- És most beszélj! – szólalt meg Krain újra. – Mit kerestek Vadvidék területén, közel a Beszélőállatok-mezejének határához? És miért támadtak rátok ezek a lidércharcosok?
A társaság letáborozott, de előtte elégették ellenségeik holttestét. Köralakban ültek, hogy mindegyikük jól lássa a másikat. Mellon pedig hozzálátott ahhoz, hogy elmesélje utazásuk történetét. Krain és Dwan figyelmesen hallgatták a mágust, aki igyekezett minden részletet elmondani Krainnak. Egyetlen részletet sem hagyott ki; időnként társaira mutatott, hogy így mutassa be őket Krainnak, aki csak egy rövid pillantást vetett feléjük, majd ismét Mellonra nézett. Dwan szigorú arckifejezéssel hallgatta, amit a mágus mondott, és az igazat megvallva, nemigen tetszett neki, amit hallott. Amikor Mellon befejezte a beszédet, Dwan nem fogta vissza magát: szenvedélyesen talpra ugrott, és beszélni kezdett:
- Hogy Sran életben van? – kérdezte, és arcán jól látszódott haragja. – Ez mégis, hogy lehetséges? Nem arról volt szó, hogy ez a habó végzett vele? – mutatott Sadokra, és barátságtalanul ránézett. – Hogyan lehet mégis életben, hm? Ki a felelős mindezért?
Sadok szólalásra nyitotta ajkát, hogy megvédje magát Dwannal szemben, azonban Krain megakadályozta ebben. Megfogta Dwan karját, aki erre elhallgatott, és királyára nézett, aki nyugodt hangon beszélni kezdett:
- Szóval Sran visszatért, és megint arra készül, hogy sötétséggel borítsa be Világföldét? És azért vagytok úton, hogy ezt megakadályozzátok? Jól értelmezem a szavaidat?
- Igen – válaszolta Mellon.
Krain nem felelt rögtön. Elgondolkodva nézett maga elé, és a korábbi hallott dolgokon kezdett el gondolkodni. Az igazat megvallva, nem lepte meg annyira az, amit Mellon mondott neki Sranról. Ami mostanában történt Világföldén, elegendő okot adott arra, hogy maga is arra gondoljon, a Sötétség Ura feltámadt, és arra készül, hogy mindent elpusztítson, ami az útjába kerül. Ráadásul ezek a lidércharcosok se támadtak volna Mellonra és társaira, ha mindez nem lenne igaz. A Sötétség Fejedelme valóban visszatért.
Krain felnézett Mellonra.
- És mi dolgotok van a beszélőállatokkal? – kérdezte. – Ő hozzájuk miért akartok eljutni?
- Hogy figyelmeztessük őket – felelte az öreg mágus. – Ha szövetségre lépünk velük, másokhoz is el tudják majd vinni a hírt, hogy a Sötétség Fejedelme újabb háborút akar indítani ellenünk.
- És azt hiszed, csakúgy beteheted a lábadat a birodalmukba? Ők istenek, akik halandó lényeket nem tűrnek meg a területükön. Miből gondolod, hogy a vezérük meghallgatna téged?
- Egyszer szövetségben álltunk egymással, amikor az Első Háborút vívtuk Srannal. Sadokkal is jó viszonyban van. Biztos vagyok benne, hogy meghallgat minket.
- Lehet, de az is lehet, hogy nem. Az utóbbi időben a beszélőállatokat is rengeteg támadás érte. Sok fajtársukat lidércharcosok ölték meg.
- Tudom – mondta Mellon. – Nemrégiben mi is szemtanúi voltunk ennek. – Krain felvonta a szemöldökét, amikor ezt mondta. – Ezek a lidércharcosok, akikkel harcoltunk, megöltek néhány beszélőállatot, mielőtt ránk támadtak volna.
- Akkor jól jártak, ha megöltük őket – szólt közbe Dwan. - A beszélőállatok királya szörnyű bosszút állt volna rajtuk ezért a tettért. Mostanában eléggé kegyetlenül szokott végezni a lidércharcosokkal.
- Amin nem csodálkozom – jutott szóhoz végre Sadok. – Ha olyan bűnöket követnek el, ami csak Momoro haragját növeli, akkor senki se csodálkozzon azon, hogy kegyetlenül végez az ellenségeivel.
- Épp ezért volna veszélyes elmennetek hozzájuk – mondta Krain. – Momoro igazságos király, de amióta a lidércharcosok károkat kezdtek okozni neki, senki se teheti be a lábát a birodalmába, aki nem beszélőállat. Még mi is elkerüljük a Beszélőállatok-mezejét, amióta egyre veszélyesebb lett az ottani átkelés.
- Arra vezet az utunk – válaszolta Erethon. – Mindenképpen el kell jutnunk a beszélőállatok birodalmába, akár veszélyes ránk nézve, akár nem.
Krain végignézett a társaságon, és arcukon jól látta, komolyan gondolják azt, hogy elmennek a beszélőállatokhoz; vállalják azt a veszélyt, ami ott vár rájuk. Még a két fiatal habó is eléggé elszántnak tűnt ebben a kérdésben. Krain végül beszélni kezdett:
- Ha komolyan gondoljátok, akkor legyen kívánságotok szerint – mondta nyugodtan. – És én is veletek fogok tartani.
Mindenkit meglepett, amit a törp-király mondott. Nem számítottak ekkora fejleményre.
- Várj! – mondta Mellon. – Hogyhogy velünk akarsz jönni? Milyen okból döntöttél így?
- Ha igaz, amit a Sötétség Fejedelméről mondtál, akkor mindenképpen veletek kell, hogy menjek. Levadászom Srant, még mielőtt elpusztítaná a népemet. Nem fogok meglapulni, és várni azt, hogy ő maga jöjjön el hozzám.
- De nem hagyhatod el őket csakúgy. Ha Sran háborút fog indítani ellenünk, akkor a népednek szüksége lesz rád.
- Emiatt ne aggódj. Leginkább úgy védhetem meg a népemet, ha veletek tartok ezen az úton. Hiszen ezért jöttetek el, nem? Hogy megöljétek Őt, még mielőtt háborút indítana egész Világfölde ellen. Az én segítségemre is szükségetek lesz ebben a harcban.
Mellon Kraint nézte. Egy ideig nem tudta eldönteni, mit is kéne tennie vagy mondania arra, amit a törp-király mondott neki. Az igaz, hogy az ő segítségét is szerette volna kérni, de nem hitte volna, hogy majd magától fog úgy dönteni, hogy hozzájuk csatlakozik, ami igencsak meglepte a mágust. Még csak győzködnie sem kellett, ami eddig még nemigen esett meg vele. Krain híres volt makacs természetéről, és persze arról is, hogy váratlanul hozott meg döntéseket. Persze volt igazság abban, amit mondott. Minek kéne otthon ülnie, és arra várnia, hogy Sran megtámadja őt, ha tehet is ez ellen valamit? Azzal nem sokat segít a népének, ha arra vár, hogy Sran mikor fog háborút indítani ellene. Vele kell mennie, és elkapnia Őt, még mielőtt az egész világot elborítaná a sötétség. Végül Mellon Sadokra nézett: neki kellett döntenie ebben az ügyben.
Sadok tudta, hogy miért nézett rá öreg barátja, így hát nem sokat habozott. Szüksége volt szövetségesekre. Krain még igenhasznos szövetségesnek fog bizonyulni, ha engedni fogja, hogy vele tartson. Hozzáhasonló erős szövetségest nem is találhatott volna.
- Ha velünk akarsz tartani, akkor egyikünk sem fog visszatartani ettől a szándékodtól – mondta Sadok nyugodt hangon, majd Dwanra nézett, aki állta a habó tekintetét. – És ha jól sejtem, te is követni fogod őt.
Dwan elmosolyodott, ami vérszomjat és lelkesedést fejezett ki. Fénylő szeme égető vágyat fejezett ki, amit az a gondolat szült elő, hogy egy ilyen veszélyes küldetésben vehet részt.
- Ahogy mondod – válaszolta Dwan, és Krain jól tudta, min jár az esze. – Bolond lennék kihagyni egy ilyen küldetést.
Krain nem válaszolt, csak elégedetten nézett hű társára, aki nemcsak azért akart velük menni, mert őt akarta védelmezni, hanem azért is, hogy megküzdhessen egy olyan erős ellenféllel, mint Sran. Dwan számára a harc és veszély mindennél többet jelentett. Fanatikusan kereste az erős ellenfeleket, akikkel érdemes volt megküzdenie; legyen az akár tünde, lidércharcos, sárkány, vagy akár maga a Sötétség Fejedelme. Bolond lett volna kimaradni a játszmából.
- Ugye tisztában vagy azzal, hogy akár meg is halhatsz? – mondta Sadok Dwannak, aki nyugodtan nézett vissza rá.
- És akkor mi van? Ez is része egy jó harcnak. Küzdeni addig, amíg a másik meg nem hal, az egy olyan dolog, amire minden harcos vágyik, légyen az jó vagy gonosz. Miért kéne félnem attól, hogy meg is halhatok, ha veletek tartok?
Sadok nem felet. Amit Dwan mondott, az mind igaz volt. Csak a gyávák tartanak a haláltól, Dwan pedig nem volt az. Ő harcos volt, aki mindenáron végezni akart az ellenfeleivel és a Sötétség Fejedelmével. Hiba volt ezt kérdeznie tőle. Szövetséget kötött a két törppel. Mostantól ők is segíteni fognak neki abban, hogy legyőzze Srant; bármi is történjék, végig ki fognak tartani mellette. A társaság nem húzta tovább az időt. Még hosszú utazás állt előttük. Útnak indultak hát, és remélték, minden baj nélkül sikerül eljutniuk a beszélőállatokhoz. Bíztak abban, hogy a királyuk majd segíteni fog nekik.
Folytatjuk.
**********************
10. KARÁCSONY
ZOMÁNCKÉPEKEN
STEKLY
ZSUZSA : TE DEUM
A TE DEUM, a
hálaadás a mise zárótétele. Amikor az ember már túljutott élete zenitjén,
mi más dolga is lehetne, mint a hálaadás? Úgy érzem, egy igazán sikeres
életpálya van mögöttem, hiszen megkaptam mindent, amit valaha reméltem, amikor
már minden nap ajándék, akkor nem marad más, csak a köszönet szavai.
Köszönöm
Uram, hogy szerető családba születtem, hogy anyám, apám, testvéreim meleg
szeretettel vettek körül. Hogy ebből az fészekmelegből talán én is átadhattam
valamit enyéimnek. Köszönöm férjem évtizedek óta tartó biztató szeretetét, hogy
segít és támogat, hogy az elképzeléseimet mindig a lehető legjobban tudjam
kivitelezni. Köszönöm remekbe sikerült gyermekeimet és az újabb kis unokánkat,
aki beragyogja a mindennapjainkat. Gyermekeim, családom boldogsága lelki békém alappillére. Hálás vagyok Uram néhány igaz barátomért és a hit ajándékáért,
hogy soha nem érzem magam egyedül.
Köszönöm,
hogy jó tanítványokat, méltó követőket adtál mellém, akik szépen, igényesen
folytatják a megtalált útjukat.
Köszönöm,
hogy mindig meghallgatsz és köszönöm sugallataidat. Amikor egy új munkába
kezdek, mindig válaszolsz a kérdésre, Uram hogy csináljam, hogy lesz a legjobb?
Minden alkalommal, amikor kinyitom a kemence ajtót, már tudom, hogy nem kell
aggódnom, jól sikerült az égetés, hiszen velem vagy. Így aztán minden alkotás
imádság, a Teremtő dicsérete, hiszen amíg egy képen dolgozom, folyamatosan
együtt vagyunk, érzem a jelenléted, és mire a mű elkészül, már megbeszéltünk
mindent.
Hálás
szívvel köszönöm Uram, remélve, hogy ez még sokáig így marad!
Soli Deo
Gloria!
á
STEKLY
ZSUZSA ZOMÁNCMÜVÉSZ LEGKÖZELEBBI KIÁLLÍTÁSA A BONYHÁDI MÜVELŐDÉSI
HÁZBAN LÁTHATÓ, DECEMBER 03.- TÓL.
A
MÜVÉSZNŐ ELÉRHETŐSÉGEI, ÉS KÉPEINEK MEGTEKINTÉSI LEHETŐSÉGEI.
e-mail: kobakpat@t-online.hu ill. zomancmuves@gmail.com
á
Stekly Zsuzsa : Kezdet és vég (tűzzománc) |
Stekly Zsuzsa: Madonna bíborban (tűzzománc) |
Stekly Zsuzsa: Tulipános Madonna (tűzzománc |
á
ÁLDOTT
KARÁCSONYT MINDENKINEK!
**********************
11. MEGJELENT
MEGJELENT
CSOMOR HENRIETT:13. - ik "E" KÖNYVE A MAGYAR ELEKTRONIKUS KÖNYVTÁRBAN: TŰNŐDÉSEIM CÍMMEL.
https://mek.oszk.hu/19800/19887/
https://mek.oszk.hu/19800/19887/
LÁTÁSSÉRÜLTEK
EZEN A LINKEN OLVASHATJÁK.
https://mek.oszk.hu/19800/19887/19887.htm
https://mek.oszk.hu/19800/19887/19887.htm
HANGOS VERS
Nagy Vendel
Temető fényei című versét elmondja: Ilosvay Gusztáv
https://www.youtube.com/watch?v=vqVTCKpO8lU&feature=youtu.be
RÁDIO MOZAIK SYDNEY AUSZTRÁLIA, 2019. NOVEMBER 03. ADÁSÁBÓL
RÁDIO MOZAIK SYDNEY AUSZTRÁLIA, 2019. NOVEMBER 03. ADÁSÁBÓL
A
kedves hallgató biztos emlékszik a „ Fradi kolbászra” ez a 50-60- as de talán a
még a 70- es években lehetett kapni lecsóba befőzhető, vagy épp paprikás
krumpliba való szerintem nagyon jó kolbászt. A minden bele jelszó volt a lényeg
és volt abban minden. Nos, ilyen volt a mai adás is Volt író olvasó találkozó.
103 éves születésnapon keresztül az ínycsiklandozó csokoládéig. A szubtrópusi
meleg fürdőkön keresztül a halottak napjáig , a világ legjobb taxisofőréig. És
még mind ezt meg tetézte Les Adam a maga gasztró történeteivel . És akkor
csak a felét említettem. Mint mindig a meghallgatása ennek a programnak a
lényege. Remélem élvezni fogod, Jó szórakozást! ( www.radiomozaiksydney.com.au )
Tedd ezt a
honlapot a keresőbe!
Ilosvay Gusztáv
**********************
12. AKKOR
MOST BULI VAN?
SZILVESZTERI
VERSEK - B. U. É. K.
TÓTH ENIKŐ: Boldog új
évet!
Durran a
pezsgő,
vár a jövendő,
trombita harsan, mind kiabál!
vár a jövendő,
trombita harsan, mind kiabál!
Részeg a
földön,
teste a börtön,
múlik a sírás, nem kesereg…
teste a börtön,
múlik a sírás, nem kesereg…
Sok kicsi
álom,
száll puha szárnyon,
alszanak mind a kisgyerekek
száll puha szárnyon,
alszanak mind a kisgyerekek
S eljön a
reggel,
tétova perccel,
várod az új év hangulatát
tétova perccel,
várod az új év hangulatát
Így visz az
élet,
hozva tenéked,
tiszta reményeket éveken át…
hozva tenéked,
tiszta reményeket éveken át…
..........................................
Szauer
Gertrúd: Kívánok...
2019
Durran a
pezsgő,
vár a jövendő,
trombita harsan, mind kiabál!
vár a jövendő,
trombita harsan, mind kiabál!
Részeg a
földön,
teste a börtön,
múlik a sírás, nem kesereg…
teste a börtön,
múlik a sírás, nem kesereg…
Sok kicsi
álom,
száll puha szárnyon,
alszanak mind a kisgyerekek
száll puha szárnyon,
alszanak mind a kisgyerekek
S eljön a
reggel,
tétova perccel,
várod az új év hangulatát
tétova perccel,
várod az új év hangulatát
Így visz az
élet,
hozva tenéked,
tiszta reményeket éveken át…
hozva tenéked,
tiszta reményeket éveken át…
...................................................
Hajdan
Vali: Jókívánság
De, ha magad
vagy is,
sose vagy egyedül,
ha a Te szívedben
a szeretet hegedül!
sose vagy egyedül,
ha a Te szívedben
a szeretet hegedül!
Jobban
tesszük mi is,
hogyha el nem válunk,
de még azt se bánjuk,
ha egyedül járunk!
hogyha el nem válunk,
de még azt se bánjuk,
ha egyedül járunk!
Mert még
magunkat is
nehéz utolérjük,
hát még hogyha volna
egy jól menő férjünk!
nehéz utolérjük,
hát még hogyha volna
egy jól menő férjünk!
S majd ha
egyszer mégis
csak eljön a Nagy Ő,
jó, hogy nem kell többé
mondani, hogy: Agyő!
csak eljön a Nagy Ő,
jó, hogy nem kell többé
mondani, hogy: Agyő!
Drága Jó
Istenünk,
most csak arra kérünk,
hallgassad meg végül
azt az egy kérésünk!
most csak arra kérünk,
hallgassad meg végül
azt az egy kérésünk!
Lássad meg
hiányunk
fenn a magas Égben,
s kegyelemből legyen
elég az Új évben!
fenn a magas Égben,
s kegyelemből legyen
elég az Új évben!
....................................................
VÖNÖCZKINÉ
GMEINDL MARGÓ: Búcsú
![](./index_files/Vönöczkiné Gmeindl Margó.jpg)
készülök elhagyni az árnyékvilágot.
Tizenkét hónapom oly sok mindent hozott,
volt bizony, hogy sírva teltek el a napok.
Ámde volt vidám is, kacagás és móka,
már csak egy hiányzik, szánkózni a hóba`!
Így, hogy már csak percek vannak nekem hátra,
utánam
kétezer-húsz köszönt a világra!
Eljön és helyettem, ő lesz itt egy évig,
tudni, hogy milyen lesz, előre, ez tévhit!
Mégis azt kívánom, míg a szuflám bírja,
ne legyen senkinek az új évben búja!
Egészség, gazdagság köszöntsön reátok,
béke és szeretet járja a világot!
Ne fázzon senki sem, gyermek ne éhezzen,
mindenki szívében csakis jóság legyen!
Elhalkul a hangom, éjfélt üt az óra,
kétezer-húsz megjött és felült a trónra!
Eljön és helyettem, ő lesz itt egy évig,
tudni, hogy milyen lesz, előre, ez tévhit!
Mégis azt kívánom, míg a szuflám bírja,
ne legyen senkinek az új évben búja!
Egészség, gazdagság köszöntsön reátok,
béke és szeretet járja a világot!
Ne fázzon senki sem, gyermek ne éhezzen,
mindenki szívében csakis jóság legyen!
Elhalkul a hangom, éjfélt üt az óra,
kétezer-húsz megjött és felült a trónra!
VÖNÖCZKINÉ GMEINDL MARGÓ: Várakozás!
Újszülöttet
várunk itt
ki majd felül a trónra
2019-nek ő lesz az utóda.
Tegyük össze kezeinket
és úgy kérjük tőle,
hogy minden embernek,
legyen szebb jövője.
Szegény ne éhezzen,
a koldus ne fázzon,
hajléktalan szállást kapjon
ne ég alatt ázzon!
Kályhákban a tűz pattogjon,
jó meleget adjon,
ember, állat ezen évben
utcán meg ne fagyjon!
2020 téged esedezve kérünk
hozzál nekünk egy szebb jövőt,
kicsit jobban éljünk.
Ki magányos, ne hagyd sírni,
nyissanak rá ajtót,
mindegy az, hogy ki szól hozzá
csak kapjon pár jó szót.
Szülőt, gyermeke szeresse
ezt is tőled kérem,
hogy megteszed amit kérek
ezt nagyon remélem!
Aki bűnös, az megtérjen,
adjál neki hitet,
higgye el, hogy a szívében
él még a szeretet.
Tudom kicsit sok
az amit tőled mi elvárunk.
Olyan év legyél te nekünk,
kit minden nap áldunk!
ki majd felül a trónra
2019-nek ő lesz az utóda.
Tegyük össze kezeinket
és úgy kérjük tőle,
hogy minden embernek,
legyen szebb jövője.
Szegény ne éhezzen,
a koldus ne fázzon,
hajléktalan szállást kapjon
ne ég alatt ázzon!
Kályhákban a tűz pattogjon,
jó meleget adjon,
ember, állat ezen évben
utcán meg ne fagyjon!
2020 téged esedezve kérünk
hozzál nekünk egy szebb jövőt,
kicsit jobban éljünk.
Ki magányos, ne hagyd sírni,
nyissanak rá ajtót,
mindegy az, hogy ki szól hozzá
csak kapjon pár jó szót.
Szülőt, gyermeke szeresse
ezt is tőled kérem,
hogy megteszed amit kérek
ezt nagyon remélem!
Aki bűnös, az megtérjen,
adjál neki hitet,
higgye el, hogy a szívében
él még a szeretet.
Tudom kicsit sok
az amit tőled mi elvárunk.
Olyan év legyél te nekünk,
kit minden nap áldunk!
.......................................................
ÁBRAHÁMNÉ
ÁGI: JANUÁR
ELSEJE
Immáron
ötvenkét esztendős vagyok ,
Tettem már az asztalra vajmi nagyot?
Írtam-e már olyat, ami segíthet,
Avagy csak nyomkodom itt ezt a gépet?
Sétálok sokadszor süppedő sárban,
Alagutak alján arra jártamban.
Sikolt a lelkem, hogy találjatok meg,
De szájam nem nyílik, lakatja öreg.
Félek itt egyedül a sötétségben,
Valaki kiáltson rám a nagy csendben!
Tettem már az asztalra vajmi nagyot?
Írtam-e már olyat, ami segíthet,
Avagy csak nyomkodom itt ezt a gépet?
Sétálok sokadszor süppedő sárban,
Alagutak alján arra jártamban.
Sikolt a lelkem, hogy találjatok meg,
De szájam nem nyílik, lakatja öreg.
Félek itt egyedül a sötétségben,
Valaki kiáltson rám a nagy csendben!
á
ÁBRAHÁMNÉ ÁGI: ÚJ ESZTENDŐ
A
szilvesztert mi meghitt kettesben töltjük,
Vigyen el messze minden rosszat az ördög.
Délben megsütjük két szelet husikánkat,
És nem engedjük, hogy legyűrjön a bánat.
A jó TV műsorokat kiválasztjuk,
Virslivacsoránknak a vizet forraljuk.
Éjfélkor a gyerekeink hiányoznak,
Szemeinkből meleg könnycseppek potyognak.
Lefekszünk aludni, s jobb létről álmodunk,
Az év első napján rövidet sétálunk.
Hozzon hát a jövendő jobb egészséget,
Sok-sok szeretetet és nagy békességet.
Gyermekeinknek örökre boldogságot,
Nekünk pedig örömöt és vidámságot.
Délben megsütjük két szelet husikánkat,
És nem engedjük, hogy legyűrjön a bánat.
A jó TV műsorokat kiválasztjuk,
Virslivacsoránknak a vizet forraljuk.
Éjfélkor a gyerekeink hiányoznak,
Szemeinkből meleg könnycseppek potyognak.
Lefekszünk aludni, s jobb létről álmodunk,
Az év első napján rövidet sétálunk.
Hozzon hát a jövendő jobb egészséget,
Sok-sok szeretetet és nagy békességet.
Gyermekeinknek örökre boldogságot,
Nekünk pedig örömöt és vidámságot.
............................................................
NAGY VENDEL: AKI SZESZT
ISZIK..
(SZILVESZTERI
KESERGŐ RIGMUSOK..)
Aki sok bort
iszik
Hamarosan meghal,
májnagyobbodásban.
Aki nem iszik ,
Ő is,
májzsugorban.
Akkor miért nem iszol?
ha játsszák a Himnuszt
haptákba állok éjfélkor
várom olyankor,
hátha valaki megcsókol.
pezsgő pukkan kint a hóban
éjfélt ütnek a toronyban
a harangok.
még jó hogy mást nem.
Hamarosan meghal,
májnagyobbodásban.
Aki nem iszik ,
Ő is,
májzsugorban.
Akkor miért nem iszol?
ha játsszák a Himnuszt
haptákba állok éjfélkor
várom olyankor,
hátha valaki megcsókol.
pezsgő pukkan kint a hóban
éjfélt ütnek a toronyban
a harangok.
még jó hogy mást nem.
Ekkor még
nincs nagy baj,
Csak holnapra jön a macskajaj
Csak holnapra jön a macskajaj
Aki
szódavizet iszik
más gaztettre is képes
de van ami felvidít
A szódavíz csak szódavíz,
a szobalány az Boris..
Hatvan év után már
Nem tagadok meg magamtól semmit.
Ha lefekszem, nyugtalanul alszom,
akár a bohémek,
Eszembe jut mit kéne még tenni,
S felkelek az ágyból kissé megpihenni.
gondolatimba néha belerévedek,
holnapra új évre ébredek.
nincs a Nap alatt
semmiféle új,
csak annyit mondhatok,
Boldogulj....
más gaztettre is képes
de van ami felvidít
A szódavíz csak szódavíz,
a szobalány az Boris..
Hatvan év után már
Nem tagadok meg magamtól semmit.
Ha lefekszem, nyugtalanul alszom,
akár a bohémek,
Eszembe jut mit kéne még tenni,
S felkelek az ágyból kissé megpihenni.
gondolatimba néha belerévedek,
holnapra új évre ébredek.
nincs a Nap alatt
semmiféle új,
csak annyit mondhatok,
Boldogulj....
2018.12.31.
Nagy Vendel verseit elmondja Ilosvay Gusztáv - Rádió Sydney Mozaik Ausztrália:
**********************
13. TÖRTÉNELMI
HUMORKA
SZILVESZTERI
HÁLAADÓ MISE....
NAGY VENDEL: HITÜNK EREJE
1944- 1945 FORDULÓJÁN
A
háborúnak még nincs vége, de a harcok már a nyugati határok közelében dúlnak,
és az orosz csapatok megállíthatatlanul nyomulnak Berlin felé.
A felszabadult területek megszenvedték a háborút, de már kezd helyre állni a rend, és a béke, de a nyugalom még várat magára, s mindenki várja már ennek a borzalomnak a végét.
A szegényes Karácsonyon főleg annak örültek az emberek, hogy túlélték a borzalmakat, és hálával telve köszönték meg a templomban Istennek a megmenekülésüket.
Szilveszter estéjén, a hívők csoportokban, vagy párosan vonultak a szokásos évvégi hála adó szentmisére.
Már sötét volt az utcákon, de a templom ragyogott a villanyfényben, és a sok gyertya fényétől, s az ünneplőbe öltözött melegségre vágyó hívek lelke is repesett a boldogságtól.
A kisváros gyönyörű temploma csodálatos módon nem szenvedett nagyobb károkat a háborúban, s ez azért is örvendetes, mert Európa egyik , ha nem a legnagyobb egyhajós temploma, s igencsak kár lett volna érte. Csupán egy mesterlövész próbálta ki a torony keresztjén puskáját, és ügyességét, de ez is csak évek múltával derült ki egy tetőjavítás során. Jó lövés volt.
Akik az oldalajtókon mentek be, nem láthatták, a főbejárat előtt álló orosz katonai kocsit, amiből a szovjet városparancsnok szállt ki, s megindult a templomajtó felé.
Mozgásán látszott, hogy sebesült, bizonyára azért maradt le a harcoló csapátoktól, s rangjánál fogva tették meg városparancsnoknak. Szokás volt ez akkoriban.
Néhány géppisztolyos közkatona a bejárat előtt helyezkedett el, nem kis félelmet keltve a polgárokban, de senkihez nem szóltak, csak apró ferde szemeikkel figyelték a számukra szokatlan, kiszűrődő fényeket. és hallgatták a zajokat.
A Kapitány némi tétovázás után, egyedül, de határozott léptekkel bevonult a zsúfolásig megtelt, ragyogó, Isten Házába.
A mise már elkezdődött, gyönyörűen szólt az orgona, s a tömeg hangosan, önfeledten énekelte a hála adó zsoltárokat.
A tiszt, sétált a padsorok között, lovagló pálcájával fényes csizmáját ütögette, s fejét forgatva figyelt, nézelődött.
Láthatóan tetszett neki a zene, a búsan búgó, később diadalmasan zengő orgona magasztos hangja.
Az asszonyok összébb húzódtak a padokban, a férfiak suttogva kérdezték egymástól: - Mit keres ez itt? - de mivel nem történt baj, megnyugodtak, hiszen Isten Háza mindenkié. Azért mégis kissé behúzódtak az oszlopok mögé.
Lassan beért a főhajó közepére, ahol a lépcsősor tetején a szószék magasodott, s felnézett, felemelte tekintetét a kupola felé.
A régi építészek tudat alatt, vagy igenis úgy tervezték a templomokat, hogy az emberek önkéntelenül felemeljék fejüket az Úr felé.
Amikor felért a plébános a szószékre, meglátták egymást, a pap, és a katona. Mind a ketten meglepődtek, s ebben a pillanatban elhallgatott az orgona is.
A tisztelendő atya elkezdte mondani a szentbeszédet, a hit erejéről, a háláról, és a reményteljes , békés évekről. Csak néha-néha remegett meg kezében a csatos imakönyv.
A hívek áhítattal hallgatták, de a kapitány nem értett semmit a beszédből, s ez zavarba hozta.
Lassan megfordult, az orgona sípjait nézte, majd a kántort kereste tekintetével. Ekkor hírtelen a csizmája szárára csapott, s pálcájával mérgesen leintette a prédikáló atyát.
Ő kérdőn nézve elhallgatott.
A Kapitány rekedtes, idegen hangján felkiáltott.
- Doszta propaganda! Davaj muzika!
S hirtelen felharsant a hálaének, a hit, a remény, a szeretet, és az összetartozás diadala, a zene által, mely kapcsolatot teremtett a hívők, és Isten között.
A felszabadult területek megszenvedték a háborút, de már kezd helyre állni a rend, és a béke, de a nyugalom még várat magára, s mindenki várja már ennek a borzalomnak a végét.
A szegényes Karácsonyon főleg annak örültek az emberek, hogy túlélték a borzalmakat, és hálával telve köszönték meg a templomban Istennek a megmenekülésüket.
Szilveszter estéjén, a hívők csoportokban, vagy párosan vonultak a szokásos évvégi hála adó szentmisére.
Már sötét volt az utcákon, de a templom ragyogott a villanyfényben, és a sok gyertya fényétől, s az ünneplőbe öltözött melegségre vágyó hívek lelke is repesett a boldogságtól.
A kisváros gyönyörű temploma csodálatos módon nem szenvedett nagyobb károkat a háborúban, s ez azért is örvendetes, mert Európa egyik , ha nem a legnagyobb egyhajós temploma, s igencsak kár lett volna érte. Csupán egy mesterlövész próbálta ki a torony keresztjén puskáját, és ügyességét, de ez is csak évek múltával derült ki egy tetőjavítás során. Jó lövés volt.
Akik az oldalajtókon mentek be, nem láthatták, a főbejárat előtt álló orosz katonai kocsit, amiből a szovjet városparancsnok szállt ki, s megindult a templomajtó felé.
Mozgásán látszott, hogy sebesült, bizonyára azért maradt le a harcoló csapátoktól, s rangjánál fogva tették meg városparancsnoknak. Szokás volt ez akkoriban.
Néhány géppisztolyos közkatona a bejárat előtt helyezkedett el, nem kis félelmet keltve a polgárokban, de senkihez nem szóltak, csak apró ferde szemeikkel figyelték a számukra szokatlan, kiszűrődő fényeket. és hallgatták a zajokat.
A Kapitány némi tétovázás után, egyedül, de határozott léptekkel bevonult a zsúfolásig megtelt, ragyogó, Isten Házába.
A mise már elkezdődött, gyönyörűen szólt az orgona, s a tömeg hangosan, önfeledten énekelte a hála adó zsoltárokat.
A tiszt, sétált a padsorok között, lovagló pálcájával fényes csizmáját ütögette, s fejét forgatva figyelt, nézelődött.
Láthatóan tetszett neki a zene, a búsan búgó, később diadalmasan zengő orgona magasztos hangja.
Az asszonyok összébb húzódtak a padokban, a férfiak suttogva kérdezték egymástól: - Mit keres ez itt? - de mivel nem történt baj, megnyugodtak, hiszen Isten Háza mindenkié. Azért mégis kissé behúzódtak az oszlopok mögé.
Lassan beért a főhajó közepére, ahol a lépcsősor tetején a szószék magasodott, s felnézett, felemelte tekintetét a kupola felé.
A régi építészek tudat alatt, vagy igenis úgy tervezték a templomokat, hogy az emberek önkéntelenül felemeljék fejüket az Úr felé.
Amikor felért a plébános a szószékre, meglátták egymást, a pap, és a katona. Mind a ketten meglepődtek, s ebben a pillanatban elhallgatott az orgona is.
A tisztelendő atya elkezdte mondani a szentbeszédet, a hit erejéről, a háláról, és a reményteljes , békés évekről. Csak néha-néha remegett meg kezében a csatos imakönyv.
A hívek áhítattal hallgatták, de a kapitány nem értett semmit a beszédből, s ez zavarba hozta.
Lassan megfordult, az orgona sípjait nézte, majd a kántort kereste tekintetével. Ekkor hírtelen a csizmája szárára csapott, s pálcájával mérgesen leintette a prédikáló atyát.
Ő kérdőn nézve elhallgatott.
A Kapitány rekedtes, idegen hangján felkiáltott.
- Doszta propaganda! Davaj muzika!
S hirtelen felharsant a hálaének, a hit, a remény, a szeretet, és az összetartozás diadala, a zene által, mely kapcsolatot teremtett a hívők, és Isten között.
Nagy Vendel. 2012.11.23
Megjegyzés:
Az írás nyomokban megtörtént eseményeket tartalmaz.
A szellemi terméket a fogyaszthatóság érdekében kissé cizelláltuk.
**********************
14. NOVELLA
CSOMOR
HENRIETT : Erdei
kiruccanás
Nagyon
nehéz a lelkemnek megszokni, hogy már nincs egy hely ahova elmehetek, ha
szomorú vagyok, vagy csak úgy egy nagyot levegőzni, s közben azt érezni, hogy
szabad vagyok. Mert ott vannak köröttem a fák, s mellettem locsogott a patak,
amely megnyugtatott. Csupán tizenöt évig voltam szabad szülőfalumban is, mivel
mozgássérült vagyok születésem óta. Meggy-bordó "csodajárgányommal"
váltam önállóvá pár órára. Mindig azt mondtam magamnak, képes vagyok rá, meg kell
csinálnom, félelmet legyűrtem, s eltettem nehezebb időkre. Az elején
kidolgoztam hogy a legkönnyebb közlekednem, hogy ne izguljak, később mindez
rutinná vált.
Aztán
bekövetkezett a rémálmom, városba költöztünk. Tisztában voltam vele, hogy nem
lesz könnyű, de a remény hal meg utoljára, szoktam mondani. A
betondzsungel közül valahogy ki kell találjak a szabadba, mert úgy érzem, be
vagyok zárva, s a fejemet is ki kéne szellőztetnem. Ahányszor egy fa közelébe
értem, könnyezve megsimogattam. Aztán már ez se volt elég nekem, egy olyan
helyet szerettem volna találni, ahol elbújhatok a gondolataimban az árnyékot
adó fák közé, s érzem a hűs levegőt negyven fokban is.
Emlékeimre
hagyatkozva, amikor úgy szállítottak a munkahelyemre, - akkoriban még nem volt
elterjedt az akadálymentes busz - élt itt Komlón, az erdő közepén egy
mozgássérült kisfiú. Egyszer a szállítóm elhozott engemet is, mikor jött
érte. Nagyon tetszett az erdei út, annak ellenére, hogy nem volt kifogástalanul
járható.
Egy meleg
napnak délutánján, kiszabadulva a belváros örökös zajától, elindultam
megkeresni az erdei utat. Szívderítő volt újra hallanom, mátyásmadárnak
rikoltozó, s más madárkák hangját hallani. Mentem az ismeretlen felé,
simogatott a lágy szellő, és közben kis félelem bujkált bennem, de a határtalan
kíváncsiságom tovább vitt. Kerültem el kisebb szakadékot, festői sötétlő erdő
részt, ahol a lombkoronák egymásba érnek. Újra éreztem szívemben a
felhőtlen örömöt, leráztam magamban minden gondot, s bajt.
Hiába vagyok
elég óvatos, s körültekintő, a rosszul bemért lyukba fennakadt a hátsó két kis
támkerekem. Utam máris rémisztővé vált, megpróbáltam még a lehetetlent
is, fogódzkodva hátra mentem, hogy hátha kitolom lyukból motorom. Egyensúlyomat
elvesztve elestem. Felkeltem volna, de fáradtan, s kifulladva még felállnom sem
sikerült. Önbizalmamat tiporva másztam az árokpartra, nehogy elüssenek.
Gondoltam kicsit megpihennek, s ha Isten segít, talán sikerül felállnom, de
erre már nem került sor. Egy autó jött szép lassan, leintettem. Kiemelte motorom
a lyukból, miközben felsegített, amit hálásan köszönök ezúton is neki…
Elmondta, hogy erre már nagyon rossz az út. Ha tudtam volna válaszolni... de
képtelen voltam, abban a pillanatban nagyon fájt a beszéd. Pedig szerettem
volna, ha megtudja, hogy csak az erdő csendje végett motoroztam ideáig.
Hazaérve
mindent elmondtam édesanyámnak míg sebes lábaim mostam le a fürdőszobában.
Addig édesanyámat hallgatom, aki azt mondja: "Tudod, azt szeretem benned,
hogy nem hazudod el a dolgokat." "De anya, miért hazudnék pont neked,
Heténybe is történt már ilyen, csak ez most jobban meggyötör lelkileg."
Egy napig
bánatos voltam, aztán egy baráti beszélgetés helyrebillentett.
Azt hiszem,
egy erdei kiruccanásnál fontosabb az egészség, s a barátság, amely örökké tarthat.
2019.
augusztus 26.
**********************
15. VERSRŐL
VERSRE - KORTÁRSAINKTÓL
ÜNNEPI
HANGULATOK
Kovács
Tibor: Karácsony
havában
Karácsony
havában eljő
A Mikulás napja,
Hoz sok finomságot,
A rossz gyerekeknek virgácsot.
A Mikulás napja,
Hoz sok finomságot,
A rossz gyerekeknek virgácsot.
A hó lassan
befedi fehér
Lepedőjével, a tájat,
Szánkóznak már a kicsik,
S nagyobbak.
Lepedőjével, a tájat,
Szánkóznak már a kicsik,
S nagyobbak.
Készül a
hóember is már,
Gyermekek apraja nagyja
Hógolyóznak már.
Gyermekek apraja nagyja
Hógolyóznak már.
Lassan eljő
a karácsony napja is,
Szent Estével kezdi,
Az ünnepi asztalra
Kerül a karácsonyi halászlé.
Szent Estével kezdi,
Az ünnepi asztalra
Kerül a karácsonyi halászlé.
Követi
Karácsony első és második napja,
Tele finomságokkal, bejgli is
Készül már, dió és mák
Kerül belsejébe.
Tele finomságokkal, bejgli is
Készül már, dió és mák
Kerül belsejébe.
Elszalad a
Karácsony is lassan,
De még pompázik a Karácsonyfa,
Alatta a sok szép ajándék.
De még pompázik a Karácsonyfa,
Alatta a sok szép ajándék.
Eljö
szilveszter éjszakája is,
Estére megterül az asztal is,
Csupa finomság, és finom nedű.
Estére megterül az asztal is,
Csupa finomság, és finom nedű.
Kicsik és
nagyok, Ifjabb és Érettebbek,
Már várják hogy éjfélt elüssék,
S helyét az új esztendő vegye át.
Már várják hogy éjfélt elüssék,
S helyét az új esztendő vegye át.
2019.
November 05.
...........................................................
KOVÁCS
JOSEF KOPEK: Adventi
gyertya
Adventi
gyertya,
Ó adventi gyertya!
Fényed kigyúlt ismét.
Magad hordod koszorúdban,
A vágyakozást és reményt.
Ó adventi gyertya,
Magad vagy a remény.
De mi vár arra ki meggyújtott?
Nem több mint a feledés.
Ha majd kialszik fényed,
Mert megszületik a remény.
Kinek jut még eszébe,
Ki meggyújtotta a fényt?
Ó adventi gyertya,
Maradj inkább sötét!
Így nem fáj majd a szívnek,
Hogy kialudt a fény.
Ó adventi gyertya!
Fényed kigyúlt ismét.
Magad hordod koszorúdban,
A vágyakozást és reményt.
Ó adventi gyertya,
Magad vagy a remény.
De mi vár arra ki meggyújtott?
Nem több mint a feledés.
Ha majd kialszik fényed,
Mert megszületik a remény.
Kinek jut még eszébe,
Ki meggyújtotta a fényt?
Ó adventi gyertya,
Maradj inkább sötét!
Így nem fáj majd a szívnek,
Hogy kialudt a fény.
....................................................
Hajdan Vali: A Szeretet
Ünnepén
Milyen jó
így együtt lenni,
Szeretetet ünnepelni!
Ahol várnak megjelenni,
jó gyümölcsnek magja lenni!
Szeretetet ünnepelni!
Ahol várnak megjelenni,
jó gyümölcsnek magja lenni!
![](./index_files/Hajdan Vali1 (1).jpg)
ránk bízotthoz hittel menni,
semmitől meg nem rettenni,
ügyeinkre rügyet tenni!
Hidegben
meleget enni,
hálával eleget tenni!
Rideg télben melegedni
és nem elidegenedni!
hálával eleget tenni!
Rideg télben melegedni
és nem elidegenedni!
Fagyos
szívnek felengedni,
sérelmeket elengedni.
Ami bántott, elfeledni,
bántásokat elszenvedni!
sérelmeket elengedni.
Ami bántott, elfeledni,
bántásokat elszenvedni!
Bátor
szívvel cselekedni,
el nem istentelenedni!
Istenben kiteljesedni,
Igaz ügyért lelkesedni!
el nem istentelenedni!
Istenben kiteljesedni,
Igaz ügyért lelkesedni!
Jó a
könnynek megeredni,
Jézus nyomába eredni!
Jó kicsit elcsendesedni,
s újra megelevenedni!
Jézus nyomába eredni!
Jó kicsit elcsendesedni,
s újra megelevenedni!
Jó Isten
gyermeke lenni!
.............................................
VÖNÖCZKINÉ
GMEINDL MARGÓ: Karácsony
est
![](./index_files/Vönöczkiné Gmeindl Margó(1).jpg)
Öltöztesd
szívedet
derűs boldogságba,
úgy várd a kis Jézust
fehér tisztaságba.
Kicsi zöld fenyőfa
csillaggal a csúcsán,
apró üveggyöngyök
szikrájukat szórják.
Fa alatt ajándék,
minden gyerek várja,
amikor kibontja,
lesz nagy boldogsága.
Csillogó szemüktől
boldog lesz a lelkünk,
de a legszebb ajándék,
hogy szeretetben élünk.
derűs boldogságba,
úgy várd a kis Jézust
fehér tisztaságba.
Kicsi zöld fenyőfa
csillaggal a csúcsán,
apró üveggyöngyök
szikrájukat szórják.
Fa alatt ajándék,
minden gyerek várja,
amikor kibontja,
lesz nagy boldogsága.
Csillogó szemüktől
boldog lesz a lelkünk,
de a legszebb ajándék,
hogy szeretetben élünk.
...............................................
JÓZSEF
TIBOR: Pad alatt
Csak a szél,
ha egyet gondolt, leszakítva minden gombod,
kabátodba
bújt melegedni, hűlt testedre telepedi,
hogy átjárja
húsod, csontod szívni maradék lelked, erőd,
amit Neked
adott a Teremtő: emlékeid szép és keserű koncát,
a Fő
asztalról lesöpört morzsát megkapod: egészből a torzsát.
Kabátodra ha
varrod gombod, s találomra cérnád műszaki,
a gondolatod
nem űrbéli, sem az el nem hagyott „trónod”,
de ezért
hiába tromfolsz. Fejed felett egy ács dolgozik,
hogy
meglegyen a mindennapid, míg helyzeted rendezetlen,
tegyél érte
rendületlen, s bízzál, hogy valaki
revideál.
Elhagytad
otthonod, mondod, (hát persze, hogy elhagytad),
kijátszott,
kitaszított vagy most, sorsod ’tán érdemtelem rabja,
elhagyott,
erőtlen csenevész, aluljárók letűnt vitéze,
erdők
mélyén, padok tetején, keresetlen szavaknak kitéve.
Ha maradsz,
hát maradj, Te választod helyed, magad.
Lyukas
zsebed, gyomrod korgó, néha megüt az étterem szaga,
a sültek, az
óborok illata, s tudod, Neked már, nincs haza,
de befogad
az utca, a tér zaja, egy padhossznyi komfort,
vagy az
anyaföld ágyad, az ősszínes zörgő takaróval,
ahol álomba
ringat a szél s feletted egy angyal
hozzád beszél
József
Tibor
Kaposvár,
2018. november 1
..........................................................
SIKLÓSI
ERZSÉBET : Nélküled
Karácsony
most is
eljön majd egy
nélküled karácsony
gyertyát gyújtok érted
oszlatom magányom
az újvárosi templom
harangszava majd ha
szobádba betéved
minden kondulásban
fájdalmamat érzed
tudni fogod akkor
imádkozom érted
megfáradt lelkünknek
békességet kérek
legyen áldás minden
küszöbön-kilincsen
egyszer együtt leszünk
minden gyertyafényben
nélküled karácsony
gyertyát gyújtok érted
oszlatom magányom
az újvárosi templom
harangszava majd ha
szobádba betéved
minden kondulásban
fájdalmamat érzed
tudni fogod akkor
imádkozom érted
megfáradt lelkünknek
békességet kérek
legyen áldás minden
küszöbön-kilincsen
egyszer együtt leszünk
minden gyertyafényben
**********************
16. CICAMESE
Kelemen
Györgyné Edit: Éden
![]() |
Kelemen Györgyné Edit |
Kicsi
falu végén nagy régi ház áll. Régen gyermek hangtól volt hangos, most csak a
kis szobája és konyhája lakott.
Öreg nénike
egy magában él benne, a gyerekek már felnőttek és elköltöztek. A párjával éltek
már csak itt kettesben, de szegény férje a temetőbe költözött. Ő maradt
egyedül, a nagy házban. Eleinte ápolgatta kis virágos kertjét, de feltette
magában a kérdést, minek? A kert, a gyümölcsfák mind elhanyagoltak lettek.
- Minek is
élek, csak szenvedek? Nincs a világon senkim, kit érdekelne, mi is van velem. A
gyerekeknek családjuk van, dolgoznak, rám már idejük nincsen. Púp vagyok már
mindenki hátán. Jaj, miért is élek?
A házból
egyre ritkábban lépett ki, fájt mindene. Néha friss kenyérért elment a boltba,
de már semmi nem érdekelte.
A lánya egy
öregek otthonának a vezetője, kérte hagyjon ott mindent, költözőn be.
- Öreg fát
már nehéz átültetni, ide köt számtalan emlék. Én ott bizony meghalnék.
Szépen
lassan kezdett egyre jobban leépülni.
Egyik reggel
ahogy a kapuhoz botorkált, vékonyka cica hangocskák ütötték meg a fülét. Két
kicsi, csukott szemű cica kétségbe esve nyávogott.
- Hát ti,
hogy kerültök ide?
Felvette a
kis ártatlan kis szőrgombolyagokat. Egyik fehér mint a hó, másik fekete mint a
korom. Kis rózsaszín orrocska és tappancs.
- Jaj de kis
aranyosak, mit kezdjek veletek?
Tanácstalanul
bandukolt át a szomszédba, hátha tudják, mit kell tenni ilyen kis apró
lényekkel.
- Mit, mit?
Egyszerű, ásson neki egy gödröt aztán teljes erőből vágja a földhöz. Aztán
betemetni, ennyi az egész, úgysem maradnak meg anya nélkül. Legalább nem
szenvednek. Ha akarja, megcsinálom - ajánlkozott a szomszéd. Már nyalta is a
száját, remélve szolgálatáért cserében egy kis pálinkát kap.
- Nem, nem
azt már nem! Képes lenne két ilyen aranyos jószágot bántani?
Inkább a
lányomtól kérek segítséget, ő okos, biztos kitalál valamit.
Hívta a
lányát, elmesélte a két kis jövevényt.
A lánya
elgondolkodott. Végre érdekli az anyát valami, talán most kilábal a mély
fájdalomból és vissza tér az élet kedve. Már is szaladt az állatorvoshoz,
segítséget kérni. Kapta is a jó tanácsokat. Mindent megvett, amire szükség
lehet. Kis cumis üveget, tápszert. Irány anyukája. Hamar odaért. Meglátta a két
szép kis cicuskát és rögtön megértette, a jó anyai szív értük miért is eset
meg. Kis csukott szemű apróságok, annyira nagy élni akarással nyávogtak. Rögtön
készült is nekik a tápszer, habzsolva, mohón itták. Kis pocakjuk gömbölyűn
dudorodott, mély álomba zuhantak a lakoma után. Marika néni elégedetten
mosolygott, a lánya is látta édesanyja kedves szelíd arcát. Már nem a bánat, a
keserűség ült az arcán, olyan volt mint rég. Elmondta neki, hogy kell gondozni
a kis cicákat. Anyukája figyelmesen hallgatta, már tudta mit kell tenni. Lánya
vidáman távozott és úgy érezte, tán az ég küldte anyukájához ezeket a csepp kis
lényeket, hogy megmentsék. Marika néni
egy kis kosárkába tette bele a cicákat.
- Picik vagytok,
ez jó lesz nektek. A kosárkát finom puha anyaggal kibélelte.
- Na, milyen
jó ez a csepp kis kosárka, de jó, hogy megtartottam. Mosoly ül az arcán. Eszébe
jut a gyerekek ezzel jártak óvodába, akkor a lánya babája ült benne, aztán
később a kisfia macikája. Hej, de sokat volt ez a kis kosárka nyúzva.
Most a cicák
lakhelye és mint jó anyuka, a cicákat mindenhová magával viszi. Már nem bánat
ül az arcán, mosolyog.
A
szomszédhoz is átmegy, tojást venni.
- Mi van a
kis kosárkádban?- kérdi a szomszéd asszony.
- Kis cicák.
- Mutasd
már, de csendben vannak.
- Most
kaptak enni, alszanak.
Nézi a
szomszéd asszony a piciket.
- Jaj de
kicsik, milyen édesek! Aztán elboldogulsz velük?
- El, nincs
velük sok gond. Elmeséli, hogyan kell ellátni őket.
- Ej
szomszédkám, tudod-é, hogy kivirultál. Már nem vagy szomorú. Én is egyedül
élek, nekem adnád az egyiket? Vigyázok rá, ígérem.
- A fehéret
megtartom, de nem bánom, a fekete a tiéd lehet.
- Végre már,
ő sem lesz egyedül. Neki is van kiről gondoskodni.
Marika néni
és a szomszéd asszony ezentúl összejártak és mutatták egymásnak a cicáikat.
- Nézd
milyen aranyos, most tanul járni. Ni már, hogy remeg a kis farka,
egyensúlyozik. - mondta Marika néni, nagy nevetve.
- Az enyém
meg próbál mosakodni, hogy eldőlt a nagy igyekezetben.
A kertjük
tele újra szép virággal, zöldséggel. Az unokák is többet jöttek, hogy játszanak
a cicával. Már nem a szomorú nagymama várta őket, vidám lett. A cica meg kis
hűséges, mert tudja jól, a gazdájának köszönheti éltét. Ki is tett nagyobb
jobbat a másiknak, a cica Marika néninek vagy fordítva, nem tudom.
Marika néni
lánya mint már említettem az idősek otthonát vezeti. Állatot oda bevinni nem
szabad. Viszont a szabályt azt a igazgató hozza. Látta anyukája, hogy
megváltozott. Az otthonban néma csend honolt, mintha lakói meghalni járnának
oda. Csend és bánat mi ott volt. Nevetés, beszélgetés, jó kedv, mind kint
maradt.
Na, ennek
legyen vége! Marika lánya, Rózsika nagyon meg elégelte ezt a helyzetet. Elment
a menhelyre, az tele volt kis cicával és kutyával. Hozott hát ki párat,
próbaként.
Lett nagy
öröm az idősek otthonában, mindenki kis cicát és kutyát szeretett volna. Az
otthon megtelt élettel, beszélgettek egymással. Kis állataikat gondozták. Az
állatok is boldogak voltak, lett gazdájuk. A menhely kiürült, minden kis jószág
talált gazdit. Az idősek sétáltak a kertben, nevettek, kacagtak. Az orvos
csodálkozott, nem kell annyi gyógyszer, betegei sokkal egészségesebbek.
Az idősek
otthonának Éden lett a neve. Nem hogy nem szabad, kötelező kedvencet behozni és
tartani. Az itt lakok sokkal tovább és főleg vidámabban élnek. A titok nem más
csak az, hogy van kiről gondoskodni, van kit szeretni. A szeretetükért pedig
őszinte, tiszta szeretetet kapnak, mert ezek a hányatott sorsú kis állatkák
nagyon meg tudják becsülni a gazdi gondoskodását.
Éden, éden,
kicsi paradicsom, emberek állatok vidám otthona .
**********************
17. PRIVÁT
ANGYAL
NAGY
VENDEL: ANGYAL JÖTT
A SZÉLLEL
Az
öregember kizárta a lakásajtót, és kilépett a hideg utcára, érezte a
decemberi hűvös szelet, de nem törődött vele, mert ilyenkor mindig izgalomba
jött, mikor meghalt szeretteihez indult a temetőbe.
Összébb húzta magán a kabátot, és fehér botjával kopogtatta a
járdát, és
a mellette elmaradozó házak falát.
Ismerte az utat, hiszen régóta jár errefelé, de mióta megvakult már lassan
tizedik éve, kezdenek elhalványodni az emlékek.
![]() |
Nagy Vendel |
Néha bele lép egy gödörbe vagy víz lefolyóba, neki koccan egy vaskapunak a bot vége ilyenkor a kutyák mérgesen harapják a lukat a kapu
alatt.
Olykor ráköszön valaki járókelő, hiszen sokan ismerik a kisvárosban, sokakat tanított is.
Elért a zebráig, s tudta, itt alaposan figyelnie kell az
átkelésnél, nagy a forgalom.
Már egy ideje észrevette, hogy valami halk suhogás, vagy lágy zene hallatszik mögüle, és kellemes szellő is eléri néha- néha. s egy
ismeretlen, jóleső illat.
Elindulna, de lágyan, alig érezhetően valaki megérintette a vállát.
Azonnal megállt, és egy hatalmas busz rohant el mellette, még jó hogy
szót
fogadott. Ki lehetett az, gondolkodott magában , talán valami
ismerős,
mormogta vélekedés képen.
Útja egy
hídon vezetett át, botjával érezte a híd korlátjának kongó
rezgését, és hallotta a víz csobogását. Sokat könyökölt ezen a
korláton
valamikor, és nézte a vízbe ugráló békákat, sok érdekességet lehetett
látni minden évszakban. Volt mikor csak érként folydogált, de záporkor folyóvá
duzzadt. Ma már csak elképzelte a régi nyarakat, mikor melegben térdig állt
a vízben, vagy télen korcsolyázott a jégen. Elmosolyodott,
és tovább botozott.
Valami
robogásra lett figyelmes, olyan mintha otthon az unokák motorozását
hallaná, azt a kis lábbal hajtható gyermekmotort vélné felismerni.
A vállán megint csak érezte az érintést, és a halk suhogást.
Megállt.
A
kisgyerek vad rohanással nekiment a lábának, megszeppent, és sírni
kezdett, de az öregember csak mosolygott. Senkinek nem lett baja az
ijedtségen kívül.A vércsehangú anyuka kissé megkésve rohant a
gyerek után és letolta az
öregembert, mondván neki, nem lát? Az öregember elnézést kért, hogy
neki jöttek, és válaszolt:
- Igen, nem
látok.
- De azért füle az van.... -
rikoltotta a vércsehangú.
- Van, mondta, és tovább ballagott.
- Te meg ne menj neki minden hülyének. - dorgálta a
gyereket az anyuka.
Befordult
a temető kapunál, és emlékeiből tudta, csak végig kell mennie
a betonos főúton és hamarosan odaér a kriptasorhoz.
Elhaladt a kis kápolna mellett, ahol temetéskor harangozni szoktak
mikor
ment a menet, és a ravatalozónál balra és máris ott van
mindjárt.
Megtapogatta a szürke követ, amelyre már sok név van vésve, párat már ő
vésetett rá. Itt nyugszanak drága szülei, és a testvére is. A kriptát még a mama vette a papa halálakor, és a sír mellett álló tuja fát a testvére ültette csemeteként, de már több ember magasságúra
nőtt a sok év alatt. Az öregember is volt már lent a sírban, hiszen mikor temették
a papát, lement mivel tele volt szeméttel a frissen meszelt kripta, és ki kellett takarítani. Alaposan körül nézett, valamikor te is ide kerülsz , gondolta magában. A mindenkori rituálé szerint végigtapogatta a sírt, az öntött karikákat, és ujjával elolvasta a neveket. fura volt a saját
nevét is kitapogatni.
Mikor a keresztnevén járt az ujja, valaki lágyan rátette
a kezére a
sajátját. mintha csak véletlenségből hozzáérne , s az
öregember látni
vélt egy karcsú, magas leány alakot aki a kő mellett állt.
Arca mosolygott, és lényéből fény áradt, lágyan, szelíden.
A fiatal leány gyönyörű volt. Az öregember csodálkozott hogy
miért nem
fázik , hiszen lenge ruhában állt ott mellette.
Az öregember eltűnődött.
Minden karácsony délelőtt kijött a temetőbe, és egy kis fenyőágat hozott
a
lent alvóknak, rajta egy aranyos csengettyűvel, és egy szál gyertyával.
Lerakta a márványkőre , kicsinykét elbeszélgetett velük, és már
indult is
haza, mondván, nyugodjanak, hamarosan újra eljön. Szorítsanak
helyet, neki
is elkell itt férnie, számára ők nem haltak meg, csak ide kiköltöztek.
Megsímogatta a kőoszlopot, és a fát, s lassan elindult
a ropogó
kavicsos úton.
Én megyek haza a jó melegbe, csak titeket hagylak itt
kedveseim a zord
hidegben, mormogta magában rosszallóan vélekedve.
Itt maradt az élő tujafa, és a halott márvány, a két kontrasztot
szimbolizálva. Az őrangyal követte néhány lépésnyire.
Hallotta
hogy valahol halkan beszélgetnek a sírok között, hát ez még
él? -
kérdezték
suttogva egymástól, de az ilyenekre már oda sem ügyelt.
Mikor a kápolna mellett haladt el , eszébe jutott, mikor gyermekkorában
hallgatta a harangozást, kitalálta mit mondanak a
harangok. ha öreg
ember halt meg, azt mondta, házát, földjét, szőlőjét...
Ha szegény ember ment el, akkor azt csenditették, ringye , rongya.
ringye, rongya. Ezen elmorfondírozott a temető kapujáig.
A főutcán már sokan jártak, de igyekeztek hazafelé, hiszen ma este már
felállítják a fenyőfákat, amik átváltoznak karácsonyfává, átszellemülnek,
átlényegülnek sokaknál tudatosan, de a nemes
lelkületűeknél tudat alatt.
Az öregember már az otthoni családjára gondolt, akik már várják
haza,
ünnepi vacsorával és díszes karácsonyfával, mint minden évben. Lelkiismeret
furdalása van állandóan, hiszen betegsége okán cserben hagyta a
gyermekeit,
feleségét, most, amikor a legnagyobb szükség volna a munkájára , és
segítségére. Néha , néha hátrapillantott, és vágyta
hogy kövesse az
angyal. Ő is hazajön velem... gondolta.
Emlékezett egy régmúlt időre, mikor várta egy kislány
megszületését, de az
idők zivatarában ennek soha nem jött el az ideje. Mindig is
érezte hogy
valaki áll mellette, de még soha nem látta így mint ma. Valaki mindig
vigyázta a lépteit, őrizte nehogy valami baja essen,
s ma végre
meglátta. Tudta , csak ő lehet az. Álmában sokat látta, de az arca
mindig homályban maradt.
Érezte,
szállingózik a hó. pedig nem ígért havat a rádió.
Örült, hogy mindent befed fehér lepellel a hótakaró.
Hazaértek.
Az öregember kizárta az ajtót, s mindketten bementek.
Kellemes
meleg fogadta, és a halászlé is ugyan olyan jó volt mint máskor,
de mégis más lett minden. A lány csak állt a fal mellett, és
mosolygott.
Kezeit összekulcsolta, és figyelt.
Elénekelték a Mennyből az angyalt, és meggyújtották a gyertyákat
a fán.
Meghitt volt az este, s az unokák önfeledten bontogatták az ajándékokat,
s
a felnőttek áhítattal figyelték őket.
Csak az angyal térdelt még sokáig a
fa előtt, ragyogó arccal, senki nem vette észre, csak az öregember
figyelmezett rá, végre mindenki eljött , és eljött az igazi karácsony is amire
mindig is várt.
Az én Angyalkám...
Meghittség, és melegség járta át a szobát. s az öregember mosolyogva
állt.
Látni vélte a csodát. Talán az ő utolsó karácsonyán.
Egy angyal
jött a széllel, az örökkévalóságon át.
á
Nagy Vendel: Angyal a
széllel
Egy angyal
Hírt hozott a Földre
gyarló embereknek
gyönyörűségére.
Angyal szállt az égen,
Elsuhant csendesen.
Lángot vitt kezében,
Ragyogó fényesen.
Hírt hozott a Földre
gyarló embereknek
gyönyörűségére.
Angyal szállt az égen,
Elsuhant csendesen.
Lángot vitt kezében,
Ragyogó fényesen.
Angyal
szállt az égen
éj sötétjében
éj sötétjében
Angyal
szállt az égen,
Halk suhogással.
Kezében lángot vitt
Fényes ragyogással.
Oszlatni sötétet,
Elhozni a fényt,
Hitet vesztett
Embereknek
mondani az igét
A megváltást várva,
Az utolsó reményt.
Elhozva az utolsó esélyt.
Tömjén füstjén át
Érezni az erényt.
Angyal szállt az égen,
Elsuhant csendesen.
Lángot vitt kezében,
Ragyogón, fényesen.
az ige megtestesült
Betlehemben
egy angyal hozta a hírt a széllel.
Halk suhogással.
Kezében lángot vitt
Fényes ragyogással.
Oszlatni sötétet,
Elhozni a fényt,
Hitet vesztett
Embereknek
mondani az igét
A megváltást várva,
Az utolsó reményt.
Elhozva az utolsó esélyt.
Tömjén füstjén át
Érezni az erényt.
Angyal szállt az égen,
Elsuhant csendesen.
Lángot vitt kezében,
Ragyogón, fényesen.
az ige megtestesült
Betlehemben
egy angyal hozta a hírt a széllel.
Szekszárd, 2016. karácsonyán..
**********************
18.
VÉLEMÉNYEM SZERINT - OLVASÓINK ÍRTÁK
...................................................
Kedves
Vendi!
Ez nagyon
szép. Akkor lenne csodás, ha ezt valaki fel is énekelné.
Jó lenne úgy
hallani! Gratulálok!
Szép jó éjszakát kívánok!
Vné. G.
Margó
--------------------------------------
Feladó: Nagy
Vendel <nagy.vendi54@gmail.com>
Elküldve: 2019. november 4., hétfő 16:27
Tárgy: NEMZETI GYÁSZNAPUNK
NEMZETI GYÁSZNAPUNK - DAL.....EMLÉKEZÉS
DALSZÖVEG A LAZIO INDULÓJÁNAK DALLAMÁRA
AZ 1956 - OS FORRADALOM LEVERÉSÉNEK HATVANHARMADIK ÉVFORDULOJÁRA,
2019.
november 04.
NAGY VENDEL: ZÁSZLÓNKAT
LOBOGTASD
(EMLÉKEZÉS HATVAN ÉV FÉNYÉBEN...)
Előre
Hazánkért harcba
Előre fel barikádra
Hideg kövek közt süvítve
Fütyül a gyilkos golyó.
Előre fel barikádra
Hideg kövek közt süvítve
Fütyül a gyilkos golyó.
Harcra fel
mind pesti srácok
Új fényre vágyik otthonunk
Harcra fel hát édes hazánkért
Győzni kell vagy mind meghalunk.
Emeld fel a zászlót magasra
Messziről lássa ki akarja
Diadémként kússzon a falra
Ragyog a forradalom arca.
Új fényre vágyik otthonunk
Harcra fel hát édes hazánkért
Győzni kell vagy mind meghalunk.
Emeld fel a zászlót magasra
Messziről lássa ki akarja
Diadémként kússzon a falra
Ragyog a forradalom arca.
Sokan
elhulltak a harcban
Testvér segíts ha baj van
Hőseink védőn takarja
Bajtársak ölelő karja
Testvér segíts ha baj van
Hőseink védőn takarja
Bajtársak ölelő karja
Harckocsi
földünk tapodja
Halottjaink hordják halomra
Testüket lovak tapossák
Vérüktől piros a barikádi.
Halottjaink hordják halomra
Testüket lovak tapossák
Vérüktől piros a barikádi.
Alföld
síkja, hegyek szirtje
Vár rájuk ős Buda bérce
A sok jó barát énekli majd
Dicsőink hősi dalát
REFRÉN…
Nem zeng már dalt sokak ajka
Testüket bús rög takarja
Lobog felettük a zászló
Messzire hallik a jajszó
Vár rájuk ős Buda bérce
A sok jó barát énekli majd
Dicsőink hősi dalát
REFRÉN…
Nem zeng már dalt sokak ajka
Testüket bús rög takarja
Lobog felettük a zászló
Messzire hallik a jajszó
Távolból
hívnak az álmok
Idegen föld lett hazátok
Minden este vissza szálltok
Az ősi hon vár reátok.
Európa közepén éltek
Dicső vakító fényben
Már csitul a fájdalom árja
Mikor jön lelketek vigaszsága.
Idegen föld lett hazátok
Minden este vissza szálltok
Az ősi hon vár reátok.
Európa közepén éltek
Dicső vakító fényben
Már csitul a fájdalom árja
Mikor jön lelketek vigaszsága.
Ott
küzdelmes a világ
Hol a virágot tapossák
Akkor ontja leginkább
Mámorító illatát.
Hol a virágot tapossák
Akkor ontja leginkább
Mámorító illatát.
---------------------
REFRÉN ..
Zászlóinkat vezesd
Hős diadalra.
Ajkunkat dicsőség
Fakassza dalra.
Lobogónk zúg el a széllel,
Süvítve Vezérel éllel.
hiányzik róla a címer
Diadalra száguld
Éjt kergető hévvel.
Regéket mesél
Régmúlt emlékével.
Vidáman lobog
Új idők szelével
napi forradalmunk
Meghitt erejével
Zászlónkat lobogtasd
Örök dicsőséggel.
-----------------
REFRÉN ..
Zászlóinkat vezesd
Hős diadalra.
Ajkunkat dicsőség
Fakassza dalra.
Lobogónk zúg el a széllel,
Süvítve Vezérel éllel.
hiányzik róla a címer
Diadalra száguld
Éjt kergető hévvel.
Regéket mesél
Régmúlt emlékével.
Vidáman lobog
Új idők szelével
napi forradalmunk
Meghitt erejével
Zászlónkat lobogtasd
Örök dicsőséggel.
-----------------
Az ellen ha
elébünk áll,
Nem nézi azt ki a Magyar,
Kivégzi mindazokat,
Ki a nemzetben egyet akar.
Nem nézi azt ki a Magyar,
Kivégzi mindazokat,
Ki a nemzetben egyet akar.
S ha majd
száz év elmúltával
Megkérdezi gyermekünk
Miből mivé lettünk,
Büszkén mondhassuk el neki
él még hős nemzetünk.
Gondold meg ifjúi szívvel
Téged is dologra várnak,
Reád is szüksége van már,
E Honban, a Hazának.
Megkérdezi gyermekünk
Miből mivé lettünk,
Büszkén mondhassuk el neki
él még hős nemzetünk.
Gondold meg ifjúi szívvel
Téged is dologra várnak,
Reád is szüksége van már,
E Honban, a Hazának.
Pusztulnunk
nem kell ma már
Éljünk ezen ősi földön,
Ha el is buknánk talán
Dolgunkat tenni muszáj.
REFRÉN
…........................................…
Szia Vendi! Nagyon jó és tartalmas az újság, szívszorító Henriett története... Csodaszép a halottak napi versed is, puszillak: Enikő
Éljünk ezen ősi földön,
Ha el is buknánk talán
Dolgunkat tenni muszáj.
REFRÉN
…........................................…
Szia Vendi! Nagyon jó és tartalmas az újság, szívszorító Henriett története... Csodaszép a halottak napi versed is, puszillak: Enikő
.................................................
A
magazin képeinek leírása vak olvasóknak. 911.szám
2. A JÁTÉK
ÖRÖME
KELEMEN
GYÖRGYNÉ EDIT : Falevél
Edit sétál a
repce tábla mellet. sötétkék égbolton varjak repülnek.
Novellája közepén kupac őszi falevél látható.
á
3.VERSEK
A NAGYVILÁGBÓL... - KORTÁRS SZERZŐKTŐL-
Csomor
Henriett mosolyogva áll a teraszon fekete haja vállig ér farmerkabát van rajta.
Nagy Csaba
fekete rövid göndör haja van.
Jobb kezével
könyököl térdén kézfeje álla alatt. gondolkodó tekintetű fekete szemű.
Szauer
Gertrúd mosolygós fekete rövid hajú, fekete szemű. Egy párna van a feje
alatt.
TÓTH Enikő:
Enikő hosszú szőke hajú, mosolygós, lila pántos ruhában van.
á
4. ELISMERŐ
SZAVAK FONTOSSÁGA
ÁRVAY MÁRIA
: DÍCSÉRET SZÉP SZÓ, HA KIMONDJÁK, ÚGY JÓ
ÁRVAY MÁRIA:
Marika rövid barna hajú. Egy szürke bordós kőoszlopnak támaszkodik.
á
5. FANTÁZIA
REGÉNY
Samu Ágnes:
Ősi erők és az újjászületett testvériség
(2018 - 4.
fejezet – 5. rész)
Szökés
SAMU ÁGNES:
Ágnes egy kőkerítés mögött guggol barna hajú szemüveges farmert s fekete trikót
visel, távolban erdő látható.
6.
VERSVÁLOGATÁS HALOTTAK NAPJÁRA
I.P.STEVE ÉS
KLEMENT BURZA MÁRIA ÍRÁSAIBÓL
Burza Mária
áll egy zöld levelű fa mellett haja ősz fekete szemű kék hosszú ujjú blúzt
visel.
I.P.Steve.
ősz hajú barna szemű szemüveges.
fekete ingben van oda van a kép bal alsó sarkába írva kék betűkkel
I.P.STEVE
á
7. GLOSSZA
CSOMOR
HENRIETT: Káosz körülöttem
Csomor
Henriett rövid fekete hajú, fekete szemű bal fülében van egy lila nagy
fülbevaló amely kiemeli mosolygós arcát. rózsaszín kockás ingben és
farmerkabátban van.
8. HAZAI
TÁJAKRÓL - NAGY VENDEL LEGÚJABB ÍRÁSAI
Vendi szőke
hajú szemüveges bordó zakójában átható érzéssel kedvesen szavalja gyönyörű
verseit a színpadon.
9. FANTÁZIA
REGÉNYSOROZAT
KISS ANIKÓ,
ÉS KISS ERIKA: AZ ELÁTKOZOTT HABÓ
(5.
fejezet-1.rész.)
Úton a
Beszélő állatok felé
Anikó és
Erika: mindketten fekete hosszú hajúak mosolygósak fekete szeműek egyikük
szemüveges. lila ruhában vannak.
10. TEMETŐBE
HÍV AZ ÉNEK - EMLÉKEZÉS HALOTTAINKRA
VENDI egy
asztalnál ül világoszöld asztalterítőn pihen két keze. jobb kezével állát
támasza. szürke póló van rajta.
MÁTYÁS RITA:
ősz hajú fekete szemű merengő tekintetű
TÓTH Enikő:
Enikő hosszú szőke hajú mosolygós, kék blúz és fekete blézer van rajta.
11.
MARADÉKOK …ÁBRAHÁMNÉ ÁGI VERSEIBŐL
ÁBRAHÁMNÉ ÁGNES: Ági komoly tekintetű fekete rövid hajú.
á
12.
MEGINDÍTÓ TÖRTÉNET
KOVÁCS
JOSEF KOPEK: Kenyér szentelés
KOVÁCS
JOZSEF KOPEK: mosolygós arcú fekete zakóban fehér ingben nyakkendőben
van.
á
13. ÜZENETEK
ILOSVAY
GUSZTÁV JEGYZETE:
MIT ÜZEN
NEKÜNK A FORRADALOM ?
ILOSVAY
GUSZTÁV fekete rövid hajú szemüveges fehér és fekete öltöny zakóban van.
kezében egy régi mobilt tart.
14. NOVELLA
CSOMOR
HENRIETT : Örökké tartó szerelem
Csomor
Henriett mosolyogva áll a teraszon fekete haja vállig ér farmerkabát van rajta.
16.
KUTYAMESE
KELEMEN
GYÖRGYNÉ EDIT: Egy pici kutya története
Kelemen Györgyné
bordó fehér s rózsaszín művirág állvány előtt áll. fekete rövid hajú mosolygós
fekete pólóban és fekete nadrágban van. kék táskája lóg és egy szürke kalap van
a kezében.
17. TEMETŐI
FEKETE HUMOR
VENDI egy
asztalnál ül világoszöld asztalterítőn pihen két keze. jobb kezével állát
támassza. szürke póló van rajta.
19.
TERMÉSZETGYÓGYÁSZAT - SOPONYAI MIHÁLY ROVATA
GYÓGYTEÁK
KOLESZTERINRE
SOPONYAI
MIHÁLY mosolygós vörös hajú szürke zakóban van.
................................................
VÉLEMÉNYEK
A HOLNAP MAGAZINBÓL
Ahita Ahita
- 2019.11.14. 15:32:17
Ehhez szólt hozzá: MÁRTON NAPJÁN
No kérem, ez
egy ízletes strófasorozat, ízekkel, harmóniával, megvilágítva nekünk az e
világi, és a szent vonulatot, miként is válik valamivé az igyekezet a magunk,
és Isten színe előttSmile
Tetszett, és jár az elismerés Smile
Szeretettel: Éva
Megtekintés
pepa24 pepa24 - 2019.11.11. 20:42:32
Ehhez szólt hozzá: MÁRTON NAPJÁN
------------------
Olyan a
költeményed, akár az új stílusú magyar népdal: kupolás építkezésű, visszatérő
szerkezetű. A profán után megmutatkozik a szent, hogy ismét e világiba
forduljon. Az "angyalszárnyú" libából zsíros sült lesz az asztalon,
misebor helyett részegítő kadarka kerül mellé. Szent Márton helyére pedig a
nagyon is anyagi létező: "Márton bátyám" lép. Ám ha ellentét is ez a
két vonulat, nem ellenséges, és ez jó... Ettől csak még jobb a vers!
Megtekintés
Kitti Kitti - 2019.11.06. 11:28:18
Ehhez szólt hozzá: ŐSI ÖSZTÖN
-----------------
Gyászos ez a
vers, pedig a nyár fényei is világítanak benne. Valahogy úgy érezni, mintha a
szerző lenne az áldozata a darázshadnak. Persze ez csupán metafora, hiszen az
életről írsz és veszteségeidről, amik abból a pozitívumból vettek el tőled,
amit képes voltál megteremteni. Szép a vers Vendi!
Rose
Megtekintés
csillag54 csillag54 - 2019.11.03. 11:06:51
Ehhez szólt hozzá: ŐSZIDŐBEN
------------------
Nagyon
szép!Rose
Ági
.............................................
KÉRÉS
A JŐVŐNKÉRT
Szerkesztőségünk
a lap további megjelenése érdekében anyagi felajánlásokat fogad el,
önzetlen segítőktől, előzetes megbeszélés alapján, a tizedik évfolyam
sikeres létrehozásához. Segítségüket
hálásan köszönjük.
A
szerkesztő.
**********************
19. TERMÉSZETGYÓGYÁSZAT
-SOPONYAI MIHÁLY ROVATA -
A
VÖRÖS HAGYMA
1919-ben,
amikor az influenzajárvány megölt több millió embert (valószínű az USA-ban),
volt egy orvos, aki sok farmert meglátogatott, hogy megpróbáljon segíteni a
járvány elterjedésében.
Egyszer egy családhoz érkezett, és csodálkozott, hogy mindenki egészséges.
A feleség közölte, hogy egy edényben hámozatlan hagymát tartanak a szobában. Az
orvos nem akarta elhinni, és kérte, hogy vizsgálhassa meg a hagymát
mikroszkóppal. A hagymában megtalálta az influenza vírust. Szemmel láthatóan a
hagyma bevonzotta a mikrobát, így tartva a családot egészségesen.
![]() |
Soponyai Mihály |
A cikk írója
hallott egy történetet a fodrászától. Néhány éve az alkalmazottai és sok kuncsaftja is influenzások voltak. A következő évben több edényben hagymát helyezett el különböző helyre a fodrász helyiségben. Meglepetésére senki sem betegedett meg az alkalmazottai közül.
Egy másik
eset: Egy illetőnek tüdőgyulladása volt. A hagyma mindkét végét levágta, majd az egyik végét felszúrta egy villára majd a villa nyelét beleállította egy vázába és a beteg paciens mellé helyezte az éjszakára. Reggelre a hagyma fekete lett a mikrobáktól. A cikk írója is kipróbálta ilyen esetben a hagymát, és utána jobban érezte magát.
A megmaradt
szeletelt nyers hagyma MÉRGEZŐ! Vagy
süssük le azonnal, vagy dobjuk ki. A szendvicsbe rakott hagyma is másnap
veszélyes.
A fenti cikk
szerint a megmaradt hagyma bevonzza a mikrobákat még egy
éjszaka is, és másnap elkészítve nagyon mérgező lehet a mikrobák
toxinjai miatt: gyomorrontást, epegyulladást és ételmérgezést okoz
(nem okozhat!)
A romlott
majonézes hagymás krumpli sem a majonéztől romlott!
A
vöröshagyma áldásos hatásáról
A
vöröshagyma botanikailag a liliomfélék családjába tartozik. Az étkezési
vöröshagyma számos fajtája megtalálható a piacokon és üzletekben. A
vöröshagyma igen sok értékes ásványi anyagot és vitamint tartalmaz: a
kalcium, foszfor, kálium, nátrium, magnézium, vas, réz, cink mellett
megtalálható benne a B1, B2. B3, B5, B6 , C vitamin valamint folsav és
biotin is. Már az ókori görög és római történetírók is feljegyezték
használatát, de a vikingek körében is igen kedvelt konyhakerti növénynek
számított.
Paracelsus
azt mondta róla: "A hagyma olyan értékes, mint egy egész patika".
Az idők során felfedezték, hogy a hagyma fogyasztása megóvhat a nyelőcső, a
gyomor, a vastagbél és a tüdő alattomos tumoros megbetegedéseitől. A nyers
hagyma hatóanyagai hatásosak lehetnek a szemölcs, tyúkszem, a hajhullás
gyógyításában valamint a bélflóra zavaraival, és emésztési problémákkal
szemben is.
Nyákoldó
hagymaszirup
Két-három
hagymát felaprítunk majd három evőkanál cukorral vagy mézzel
édesítünk. Ehhez 1/8 liter vizet adva öt percig főzzük. A keletkező szirupot
leszűrjük, lehűtjük majd naponta 3-5 evőkanállal fogyasszuk.
Hagyma az
ágy mellett
Nátha esetén
helyezzünk el egy felszeletelt hagymát éjszakára az ágyunk
mellé, fejmagasságban. A hagyma eltávozó illóolajai kedvező hatással bírnak
egészségünkre.
Megfázás
esetén
Egy hagymát
apróra vágva két percig vízben felfőzünk. A főzetet lehűtjük,
majd amikor langyos 5 percig a lábas fölé hajolva inhaláljunk.
Torokfájás
esetén
Egy nagy
friss hagymát nagy szeletekre darabolunk. Befedjük cukorral és egy
tálkában a hűtőszekrénybe helyezzük. Egy fél nap múlva édes levet ereszt.
Ebből naponta több alkalommal egy-egy teáskanálnyit fogyasszunk.
Ízületi
fájdalom és reuma gyógyítására
A friss
hagymalé fájdalomcsillapító és gyulladáscsökkentő hatású. A
hagymapakolás elkészítéséhez aprítsunk fel két-három hagymát és helyezzük
egy vékony, tiszta gyapjúkendőbe. A pakolást melegítsük föl vízgőz felett
egy megfordított fedőn, majd nyomjuk ki belőle a hagymalevet. A nyert
borogatást kissé lehűtve a beteg testrészre helyezve enyhítheti az ízületi
fájdalmakat és reumát.
Álmatlanság
ellen
Két
hagymafelet egy kevés mézzel és ízlés szerinti mennyiségű tejjel
felfőzünk. Este lefekvés előtt, langyosan fogyasszuk.
Hideg
végtagok esetén
Egy hagymát
apróra vágunk és leforrázunk. Kihűlés után a főzettel a kihűlt
végtagot átmossuk.
Migrén
Közeledő
migrént megelőzhet a homlokra helyezett hagymapakolás.
**********************
20. SZERKESZTŐI ÜZENETEK
Kedves olvasó!
Ön a Megszólalok Művészeti Magazin legújabb számát olvassa.
Jelentkezését, hozzászólását a következő elérhetőségekre várjuk.
Postacím: MMM szerkesztősége 7100 Szekszárd József Attila u. 3
Telefon: 06/ 30- 550 -5106. Elérhető: 8-tól 20- ig.
e-mail: nagy.vendi54@gmail.com
….....................................
Levelek, írások fogadása - skype címem: nagy.vendi54
Új email címem: nagy.vendi54@gmail.com
Magazinok küldése
MINDENKI MEGKAPHATJA SAJÁT EMAIL CÍMÉRE.
Kérje a szerkesztőtől.
A MAGAZIN INGYENES!
….....................................…
Továbbá tájékoztatjuk olvasóinkat, hogy a Művészeti Magazint teljes tartalmát feltettük a Netre. Ez az új megjelenési forma a látók
számára készült, amely formázott betűket, színeket és képeket is tartalmaz. Ennek elérhetősége a következő linken lehetséges:
http://megszolalok.blogspot.hu/
………..........................…..
FIGYELEM! SZOLGÁLATI KÖZLEMÉNY!
2018. JÚNIUS - TÓL EGY ÚJ LINKEN IS ELÉRHETŐ A MEGSZÓLALOK MAGAZIN,
AZONOS , VÁLTOZATLAN TARTALOMMAL, DE MEGÚJULT KÜLSŐVEL .
AZ ÚJ LINK : http://muveszetimagazin.blogspot.com
Tehát az eddig megjelent összes számot visszamenőleg is elérhetővé tettük a fenti blogoldalon!
……...............................……
A lap ingyenes, kérje a szerkesztőtől. Írásaink tartalmáért az adott írás szerzője felelős.
Köszönjük a külső munkatársak közreműködését.
A szerzői jogokat fenntartjuk.
Kérjük jelezze, ha megkapta, vagy azt is, ha nem kapta meg az újságot. Ha elmenti, megmenti, bármikor elő veheti.
Van olyan olvasó, aki kinyomtatta több oldalra a szöveget, és összekapcsozva, lapozható olvasmányt kapott. Így sem rossz!
Az oldal akadálymentes, olvasó programmal a vakok is elolvashatják.
Az esetleges sajtóhubákért elnézést kérünk.
Írott műveim megtekintése:
….......................................…
AZ ÖSSZES ELÉRHETŐSÉGEM..
Gmail: nagy.vendi54@gmail.com
Skype: nagy.vendi54
á
Megszólalok Művészeti Magazin
http://megszolalok.blogspot.hu/
www.megszolalok.blogspot.hu/
á
………........................……
Facebook: csak beírod a Facebook keresőbe mindhármat külön- külön és meg is találtad az oldalaimat.
A következőképen: megszólalok művészeti magazin (szerkesztő: nagy vendel)
……............................…….
Könyvtár:
ORSZÁGOS SZÉCHENYI KÖNYVTÁR GONDOZÁSÁBAN
Elektronikus. könyvek a MEG- en. Magyar Elektronikus Könyvtár (MEK)
http://mek.oszk.hu/13500/13542/#
www.mek.oszk.hu/13500/13542/#
..................................
Ez a verses oldalam címe... www.pieris.hu
http://www.pieris.hu/szerzo/nagyvendel
...............................
KÜLFÖLDI ELÉRHETŐSÉGEK:
www.canadahun.com irodalom fórum
http://canadahun.com/forum/showthread.php?34311-Nagy-Vendel-Megsz%C3%B3lalok&p=3650150#post3650150
………
Az Amerikai Egyesült Államokbeli egyik link, ahol elérhetik magazinunkat: minnesotahungarians.com
......................................
Kedves olvasóink!
Néhány operatív információt kell megosztani Önökkel. Sokan jelezték, hogy a színes magazin blogoldalán mindig csak a legújabban feltett újság jelenik meg, pedig a régebbieket is szeretnék olvasni. Ennek semmi akadálya nincs, ugyanis ugyanazon az oldalon elérhető az összes többi is!
A megoldás a következő: a képernyő jobb felső részén látható a "Blogarchívum" felírat. Ez alatt különböző dátumok és hónapok vannak, amelyek mellett láthatók kis fekete háromszögek. Ezek tartalmazzák a régebbi számokat. A háromszögekre kattintva "legördülnek" azok az újságok, amelyeket abban a hónapban tettünk fel. Most már csak ki kell választani kattintással a kívánt újságpéldányt. A háromszögre újból rákattintva bezáródik az az év, vagy hónap, s újabb újságot lehet kiválasztani olvasásra!
.....................................
MINDENKINEK JÓ OLVASÁST ÉS JÓ SZÓRAKOZÁST KÍVÁNUNK
AZ ÚJSÁG KÜLSŐ ÉS BELSŐ MUNKATÁRSAI!
…...........................
MEGSZOLALOK MAGAZIN 912
……..................…..
VÉGE-ENDE-KONYEC-FIN-END-FINÍTÓ