MEGSZÓLALOK
M.M.M. MŰVÉSZETI MAGAZIN
2015. 02. hó – ötödik
évfolyam, második szám
Kulturális
és szórakoztató folyóirat
Független,
és ingyenes heti lap
Alapítva
: 2011 - ben , elvi síkon
Szerkesztő:
Nagy Vendel magánzó, laptulajdonos
1.Évfolyam:
2011. Alkalmi megjelenések
2.Évfolyam: 2012. (1-tól
a 6. számig)
3.Évfolyam:
2013. (1-től a 17. számig)
4.Évfolyam:
2014. (1-től a 24. számig)
5.Évfolyam:
2015. ( második szám)
MOTTÓ: TÖREDÉKEKBŐL ÁLL ÖSSZE AZ ÉLET EGÉSZE
***************************
1. LECTORI SALUTEM! ÜDVÖZLET AZ
OLVASÓNAK!
![]() |
Nagy Vendel |
Februárban is sok fontos esemény és
feladat vár mindenkire.
Az hogy már kijött a medve a barlangjából, s nem látta meg az árnyékát immáron köztudott, s hogy hosszú lesz- e a tél, ez majd elválik.
A Valentin nap pedig hagyomány, és tájidegen a mi hazánkban. Kíváncsi lennék, hogy tudják e sokan, hogy mi volt, és van helyette?
De tovább dübörög a farsang időszaka is, amit egy versel köszöntök a bevezető végén.
A mohácsi busójárást pedig, aki nem látta, az huszonötöt érdemel, de aki kétszer is megnézi, az pedig ötvenet. Mindennek eltompul a varázsa.
Sehol nem láttam olyan szépen kólót táncolni lányokat, mint ott. Még a dalra is emlékszem...: Hajde fuse Majice..
Február a legrövidebb hónapunk, de van egy hölgy ismerősöm aki huszonkilencedikén született és éltes kora ellenére még csak tizenhárom éves. Büszke is magára nagyon.
Az hogy már kijött a medve a barlangjából, s nem látta meg az árnyékát immáron köztudott, s hogy hosszú lesz- e a tél, ez majd elválik.
A Valentin nap pedig hagyomány, és tájidegen a mi hazánkban. Kíváncsi lennék, hogy tudják e sokan, hogy mi volt, és van helyette?
De tovább dübörög a farsang időszaka is, amit egy versel köszöntök a bevezető végén.
A mohácsi busójárást pedig, aki nem látta, az huszonötöt érdemel, de aki kétszer is megnézi, az pedig ötvenet. Mindennek eltompul a varázsa.
Sehol nem láttam olyan szépen kólót táncolni lányokat, mint ott. Még a dalra is emlékszem...: Hajde fuse Majice..
Február a legrövidebb hónapunk, de van egy hölgy ismerősöm aki huszonkilencedikén született és éltes kora ellenére még csak tizenhárom éves. Büszke is magára nagyon.
Magazinunkban ismét sokféle
olvasnivalót találnak, mindenkinek jó olvasást kívánok
Egyebet nem mondhatok.
Egyebet nem mondhatok.
A szerkesztő
Táncosom, Te gyönyörű
|
***************************
SZEMEZGETÉS A TARTALOMBÓL
1. LECTORI SALUTEM, ÜDVÖZLET AZ OLVASÓNAK
2. ÉLETRAJZI TÖRTÉNET: NE SAJNÁLJ - CSOMOR HENRIETT REGÉNYE
3. VERSEK A NAGYVILÁGBÓL
KANCZLER ANNA,SÓLYA VERONIKA, MÁTYÁS RITA, BOGNÁR PAPP IRÉN,
NAGY VENDEL, DR. KELLNER SZILVIA, WESSELYNÉ ÁBRAHÁM ERZSÉBET
4. ELMÉLKEDÉSEIM
ÁRVAY MÁRIA: CSAK ÍGY TOVÁBB, LELKESEN
5. REGÉNY FOLYTATÁSOKBAN
VÁRKONYI KITTY: 5.PARANCSOLAT - 2. FEJEZET - 2. RÉSZ
6. A MAGYAR KULTÚRA NAPJA, KÖLCSEY FERENC: HIMNUSZ
7. ARCKÉPCSARNOK
HORENKA ERIKA SOROZATA: ASZTALOS ÁGNES
8. NOVELLÁRÓL NOVELLÁRA
JENEI ANDRÁS: A HAZUGSÁG
9. ELMENT A DALKÖLTŐ - S. NAGY ISTVÁN EMLÉKÉRE
10. ELMÉLKEDÉSEIM...
NAGY VENDEL: RAGASZKODOM A TÁRGYAIMHOZ
11. ÜLTETTEM DIÓFÁT... - NAGY VENDEL: UNOKÁS VERSEK
12. KREATIVITÁSUNK AD ERŐT
GERENCSÉR HAJNALKA: FONALGRAFIKA
13. VERSRŐL VERSRE
SÓLYA VERONIKA, MÁTYÁS RITA, MEZÖSI GYÖRGY MIKLÓS, FELLNER ISTVÁN
BÍRÓ MELINDA, ÁCS NAGY ÉVA, KÖZÖS VERS KILENC SZERZŐTŐL
ADAMECZ LÁSZLÓ, NAGY VENDEL
14. VÉLEMÉNYEM SZERINT - OLVASÓINK ÍRTÁK
2. ÉLETRAJZI TÖRTÉNET: NE SAJNÁLJ - CSOMOR HENRIETT REGÉNYE
3. VERSEK A NAGYVILÁGBÓL
KANCZLER ANNA,SÓLYA VERONIKA, MÁTYÁS RITA, BOGNÁR PAPP IRÉN,
NAGY VENDEL, DR. KELLNER SZILVIA, WESSELYNÉ ÁBRAHÁM ERZSÉBET
4. ELMÉLKEDÉSEIM
ÁRVAY MÁRIA: CSAK ÍGY TOVÁBB, LELKESEN
5. REGÉNY FOLYTATÁSOKBAN
VÁRKONYI KITTY: 5.PARANCSOLAT - 2. FEJEZET - 2. RÉSZ
6. A MAGYAR KULTÚRA NAPJA, KÖLCSEY FERENC: HIMNUSZ
7. ARCKÉPCSARNOK
HORENKA ERIKA SOROZATA: ASZTALOS ÁGNES
8. NOVELLÁRÓL NOVELLÁRA
JENEI ANDRÁS: A HAZUGSÁG
9. ELMENT A DALKÖLTŐ - S. NAGY ISTVÁN EMLÉKÉRE
10. ELMÉLKEDÉSEIM...
NAGY VENDEL: RAGASZKODOM A TÁRGYAIMHOZ
11. ÜLTETTEM DIÓFÁT... - NAGY VENDEL: UNOKÁS VERSEK
12. KREATIVITÁSUNK AD ERŐT
GERENCSÉR HAJNALKA: FONALGRAFIKA
13. VERSRŐL VERSRE
SÓLYA VERONIKA, MÁTYÁS RITA, MEZÖSI GYÖRGY MIKLÓS, FELLNER ISTVÁN
BÍRÓ MELINDA, ÁCS NAGY ÉVA, KÖZÖS VERS KILENC SZERZŐTŐL
ADAMECZ LÁSZLÓ, NAGY VENDEL
14. VÉLEMÉNYEM SZERINT - OLVASÓINK ÍRTÁK
15. CERUZACSODA. BEMUTATJUK MÁTYÁS RITA FESTMÉNYEIT
16. TERMÉSZETGYÓGYÁSZAT
SOPONYAI MIHÁLY ROVATA: A SZÓDABIKARBONA
17. SZERKESZTŐI ÜZENETEK
16. TERMÉSZETGYÓGYÁSZAT
SOPONYAI MIHÁLY ROVATA: A SZÓDABIKARBONA
17. SZERKESZTŐI ÜZENETEK
***************************
2.ÉLETRAJZI TÖRTÉNET
Csomor Henriett : Ne sajnálj
Fűlszöveg: "Mint mindig, most
is egy őszinte beszélgetés zajlik köztem és János közt. - Tudod annyira utálom,
mikor az emberek sajnálkozva néznek rám az utcán. Mert csak azt látják, sérült
vagyok és nem tudok rendesen járni. Kérlek, János, legalább te ne sajnálj! -
Heni, sajnáljon a rosseb, az - válaszolta. - Nem vagy te beteg."
Tartalom:
Két ember örök hűséget esküszik
egymásnak
Gyermekáldás
Harc az életben maradásért!
Babakór
Kistestvér születik
Érted virul
Változások ideje
Keserves elszakadás
Meglepetés az egész családnak (avagy az első lépések)
Vigyétek vissza a lelencbe!
A három jó barát
Egy rosszul sikerült mozdulat
A hagyományt mindenhol megtartják
Felhőtlen nyaralás
Új csoportba kerülés
Kínlódás az olvasással
Fertőzések idején
A négy csibész és a csibész lány
Anyák napjával egybekötött szülői
Vakáció előtti nehéz hetek
A sátorozás örömei
Kicsit félek
Utolsó év ebben a csoportban
Kisdobos avatás
Két év összefoglalása
Nincs idő a tanulásra
Elvesztettem Őt
Utolsó évem
Elbocsátás
Leszoktatás
Ha a szép szó nem elég, jöhet a verés
Reménytelen küzdelmek
A világ legjobb magyar tanár nénije
A dolgok nem mennek simán
Az élet nem fenékig tejfel
Útjaink szétágaznak
Anya, én semmire sem vagyok jó?
Játszanak az idegeimmel
Keserű igazság
Mindent ki lehet bírni!
Akkor is győztem
Nincs pihenés
Kételkedek magamban
Gödörben vagyok
Váratlan fordulat
Életem legjobb döntése volt
Gyermekáldás
Harc az életben maradásért!
Babakór
Kistestvér születik
Érted virul
Változások ideje
Keserves elszakadás
Meglepetés az egész családnak (avagy az első lépések)
Vigyétek vissza a lelencbe!
A három jó barát
Egy rosszul sikerült mozdulat
A hagyományt mindenhol megtartják
Felhőtlen nyaralás
Új csoportba kerülés
Kínlódás az olvasással
Fertőzések idején
A négy csibész és a csibész lány
Anyák napjával egybekötött szülői
Vakáció előtti nehéz hetek
A sátorozás örömei
Kicsit félek
Utolsó év ebben a csoportban
Kisdobos avatás
Két év összefoglalása
Nincs idő a tanulásra
Elvesztettem Őt
Utolsó évem
Elbocsátás
Leszoktatás
Ha a szép szó nem elég, jöhet a verés
Reménytelen küzdelmek
A világ legjobb magyar tanár nénije
A dolgok nem mennek simán
Az élet nem fenékig tejfel
Útjaink szétágaznak
Anya, én semmire sem vagyok jó?
Játszanak az idegeimmel
Keserű igazság
Mindent ki lehet bírni!
Akkor is győztem
Nincs pihenés
Kételkedek magamban
Gödörben vagyok
Váratlan fordulat
Életem legjobb döntése volt
………………......................…….....
1. FEJEZET
Ajánlom: az én drága imádott
édesanyámnak, aki mindent megtett értem, hogy a sérültségem ellenére normális
életet élhessek! Édesanyám mindig azt szerette volna, hogy megszülethessen ez a
könyv. Kifogásokat kerestem, mert igazán nem akartam írni a magam bajáról. Két
csodálatos és őszinte barátom biztatására kezdtem el e könyvet. Háber János és
Háber Jánosné (Mami), akik nélkül sosem írtam volna meg, ha ők nincsenek.
Továbbá szeretett húgomnak az együtt eltöltött gyermekévek emlékére.
(Csomor Henriett)
..................................................
2. RÉSZ
Kistestvér Születik
Már nagyon vártam egy kistesót,
akiről annyit meséltek, hogy egyre kíváncsibb lettem. Nem értettem, hogy Anya
hasa egyre csak nő. S mindig azt mondta, hogy hamarosan jön a gólya. De ehhez
neki is el kell mennie pár napra. Addig Apuval és a nagyiékkal kell itthon
maradnom. Igen ám, de a nagyi kijelentette, hogy a hosszú gyűrűs hajamat le
kell vágni. Vagy nem fog fésülni, mert sírok ha húzza. Pedig csak annyit
kellett mondani, hogy pápá. És azt csinálhattak velem, amit akartak. Végül is
anya levágta a hajam.
Aztán eljött 1976. március 26-a.
Anyu 26 évesen második gyermekét hozta világra. Csak nem Pécsett, hanem Komlón.
A szülés körül is minden rendben volt. Nem úgy, mint két évvel ezelőtt.
Az első alkalommal, mikor húgomat
bemutatták anyunak, kissé meglepődött, majd mondta:
- Vigyék vissza ezt a gyereket, ez
nem az enyém!
- De hát asszonyom, hogy mondhat
ilyet? - háborodott fel az ápolónő. - Tudja a másik kislányom hajas baba és
formás volt. Ez a pici meg kopasz, vörös az arca, és csupa karmolás.
Nem hitte el, hogy a két gyerek
között ennyi különbség van.
- Nyugodjon meg, asszonyom, ő is az
ön gyermeke! Csak egy kicsit más - mondta.
Húgom már aputól kapta a nevét. Így
lett Csomor Mónika. Mikor hazajöttek a kórházból, nagyon örültem. Állandóan
simogattam, és puszilgattam. Még darabig hagyott a nagyiékkal egy szobában
anyu. Mondván, hogy aludjak nyugodtan. Mert húgom néha sír éjszakánként. Igen
ám, de valahogy elkezdett nőni a fejem. Pedig napközben ugyanannyit ettem, mint
az előtt. Nem értette anyu ezt a dolgot. Míg nem egy hajnalon kijött. Én meg
szépen majszolom a szalonnát. Ezután nem volt bocsánat, bevitt a szobába, és
ott is maradtam. Egyik éjjel éktelen sírásra ébredtem.
- Anya csinálj, már vele valamit,
csir kérlek! - mondtam
neki.
A legtöbbet kint az udvaron
játszottam. Persze kedvenc játékom egy kék lábbal hajtós autó volt. Melynek
titka nagyon egyszerű volt. Ha bele ültettek, úgy mentem vele, mint a golyó.
Még a rózsásba is bementem. Ilyenkor aztán szegény nagyapámat vonták kérdőre:
- Most nem baj, hogy bemegy az
autóval a rózsák közé?
- Ugyan már, nem árt a rózsáimnak -
válaszolt. Aztán kissé elérzékenyülve folytatta. Annyira szeretném megérni,
hogy körülöttem szaladgál. Én meg mit sem sejtve, játékomat folytatva
ismerkedtem a természettel, úgy, hogy ütköztem az összes fával. Nagyon
élveztem, jókat röhögtem rajta. Egy napon annyira szerettem volna vinni egy
kört a húgomat és szüleim be is tették az ölembe.
- Nagyon vigyázz rá, még nagyon
picike! - mondták.
Így már ketten voltunk az autóban.
De nem sokáig, mert sírni kezdett. Ijedtemben nem tudtam, mást mondani csak
annyit:
- Anya ez csir, nagyon.
Nem egyszer néztem végig, hogy tesóm
hogyan szopik. Egyik alkalommal vágyakózó pillantást vettetem rá.
- Megkosztolod? - kérdezte anya.
- Igen - mondtam.
- Na gyere akkor.
Megkosztoltam.
- Fúj, ez nem jó! -
közöltem, és vágtam egy grimaszt.
A húgom csak bent szeretett aludni a sötét szobában. Az sem zavarta, ha
a délutáni alvásból felébredt. Nem kezdett el sírni, hogy nem lát senkit maga
körül. Ő csendben dolgozgatott, felállva a kiságyban. A horgolt faliszőnyeget
kezdte el lebontani, hol meg levetkőzött, és a gumibugyit kidobta a kiságyból.
Mint aki jól végezte dolgát, várt. Míg valaki ki nem szedi a kiságyból. Aztán
usgyi, kimászott a konyhába. Előbb kiért, mint anyu. Egy ebéd alkalmával húgom
nem bírt a sorára várni. Mert bármilyen pici volt, de a hasát nagyon szerette.
Nem bírta elviselni, hogy a többiek esznek és ő még nem. Villámgyors
mozdulattal a mama tányérjából kivett egy jókora csirkecombot. Majd
farkaséhesen enni kezdett. Ezután mindent megevett. Nem kellett többé külön főzni.
Mikor már tudott menni, mesehallgatás
helyett állandóan máshova ment. Szívesen ment mamával a csirkékhez. Csak mesét
ne kelljen hallgatnia. Többé már én sem féltem a földre ülni. Mert mikor anya
le akartak tenni a földre, nagyon féltem, hiába magyarázták, ne féljek. Mert
ott is lehet játszani. De mikor láttam, hogy húgom lent a földön van és
nincs baja, én is
lemerészkedtem.
Újból beköszöntött a nyár. Én már harmadik alkalommal láthattam a
Balatont. Milyen nagy élmény volt a vízben pancsolni! Nagy hullámok közt
lubickolni. Persze anyuval, és apuval felváltva, mert húgom is ott volt. Bár őt
is beültették a kis sárga gumikenuba. De ha ráfröccsent a hűsítő víz, már
megijedt. Annyira sírt, hogy ki kellett vinni.
Itthon is zajlottak az események. Általában
kint voltunk a kis fűzfa alatt, melyet mikor anya terhes volt velem, akkor
ültette. Takaró volt alá terítve, temérdek játékkal. Nem csak babák, hanem
puska is volt. Hiába voltunk lányok, de a kard és a puska nem hiányozhatott a
készletből. A kis háromkerekű biciklim és az autó nélkülözhetetlen volt. Mert
ha meguntam az ülést mindig kértem, hogy ültessenek fel valamelyikre. Tesóm
persze szaladgált az udvarban. Bement a rózsakertbe, és a szép nagy szirmokat
ügyes mozdulattal elkezdte tépdesni. Ekkor nagyapám már nagyon beteg volt. De
az ablakon át láthatta, hogy mit csinál kisebbik unokája. Nem szólt egy szót
sem, mosoly futott végig arcán.
- Papa, nem látja, hogy mit csinál a
gyerek? - kérdezte anya. - Mért nem, szól rá?
- Hisz olyan ügyesen, megy rózsák
közt, hogy egy tüske sem megy belé.
Köztünk is volt, valami
megállapodás. Azt már nem tudom, hogy megbeszéltük-e. Vagy csak testvéri
szeretetből hozott nekem is. Anyu naponta hozott nekünk párizsit a boltból. Úgy
gondolta, hogy majd napközben megesszük. Egy darabig így is volt. Aztán
egyszer, húgom szó nélkül belopódzott a hűtőig. Majd két kezében a párizsival
jött ki. Az egyik kezével engem etetett, a másikkal meg ő. Anyu persze nem
értette, hogy hova tűnt a szalámi. Az volt neki furcsa, hogy nem volt becsukva
rendesen a hűtő. Pedig napközben rajta kívül senki nem járt a hűtőnél. Egyszer
aztán meglesett bennünket és fény derült a turpisságra.
Érted Virul
Mint magocskából
a virág, úgy nőttél
te is. Szívemnek szép
rózsája lettél, testvérem.
Annyi éven át,
kísérted végig a
mesék útját, s játszottál
felhőtlen boldogsággal.
Hajlongtál a rózsák
közt, fehér ruhádban
tündököltél, nap fényben
akár egy kis tündér.
Ezek már a sárguló
fényképek édes titkai, hisz
azóta felnőttél, visszatekintesz
rájuk, mosolyt csal arcodra.
Változnak álmaid, s vágyaid.
Ifjúságod zsenge hajnalán,
kezedbe veszed azt a kis virágot,
mely neked nyílik, s érted virul.
2000. márc. 5.
………………………………
Változások Ideje
Két év telt el húgom születése óta.
Most kezdődtek el az igazi gyermekévek. Először csak kis dolgokat csinált. A
babája hosszú haját vágta rövidre. Aztán a következő pillanatban már nem
tetszett neki. Elkérte az enyémet, engedékeny létemre odaadtam neki. De
megcsonkítani nem engedtem neki. Így kis idő múlva visszadobta nekem. Ő konok
volt, mert nemigen akarta játékát odaadni.
Gyakran elvitt bennünket
a másik mama is. Kis kék és zöld labdákat kaptunk tőlük, amelyeket mindig
magunkkal cipeltünk. Mikor a gáthoz értünk, megálltunk, hogy pihenjünk és
néztük a hömpölygő vizet. Mintha összebeszéltünk volna húgommal. Egyszerre
bedobtuk, mind a két labdát a vízbe. Néztük, ahogy viszi a víz. Majd elkezdtünk
kiabálni mamának, hozza vissza labdáinkat.
- Rosszak vagytok, csönd legyen már!
De azért kihozta, bár csurom víz
lett. Hát így érkeztünk meg papához, akinek sugárzott az arca, mikor meglátott
bennünket. Mama paprikásan adta elő a kis történetet, melyet műveltünk. Erre
nagyapám majd kicsattant a nevetéstől. Én a papa ölében maradtam, és mesélt
nekem szakadatlanul. Húgom ment mamával a konyhába. Mikor felébredtünk a
délutáni alvásból, nekiálltunk játszani, de hamar besötétedett, úgy volt, hogy
papáéknál alszunk. Aztán hiányozni kezdett nekem anyu, húgom meg örült, hogy
mamaéknál alszunk. Egyszer csak ott volt anya, az ablakból megláttam.
- Itt van anyu! - mondtam
lelkesen.
Odamásztam hozzá, ő fölvett és
mondtam neki:
- Megyek ám veled haza.
- Na akkor öltözködjünk! Mónika te
is! - szólt neki.
Elindultunk hazafelé, bár húgom
morgott, de ő is jött. Egy hét elteltével húgom se szó, se beszéd lelépett. Azt
se tudták szüleim, hogy hova mehetett. Igaz, hogy mindenkivel elment, aki csak
hívta a mamához. Nem számított, hogy idegen, csak mehessen. Már bejárták a
faluvéget, mire végre meglett.
- Elmentem a mamához -
mondta.
Nagyapámhoz hetente járt le az orvos, mivel egyre rosszabbul volt. Már
minket is ismert csecsemőkorunk óta. Ő is tudta, hogy nem tudok járni. Arról is
tudott, hogy szüleim keresnek egy intézményt, ahol járni tanítanak. Úgy
döntöttek, hogy megnézik Bólyt. Hiába volt közel, mikor meglátták, azt mondták,
hogy ide nem. Mert itt nem volt megfelelő fejlesztés. A házi orvosunknak
volt egy gyermekorvos testvére, akivel közölte a betegségemet, majd ő is
megnézett. A válasza egyszerű volt. Az országban csak egyetlen olyan intézmény
van, ahol ilyen gyerekeket valamilyen módon önállóságra tudnak nevelni. Ezért
hát Örkényi Mária néni, a gyermekorvos felvette a kapcsolatot, a Budapesten
lévő Pető András Nevelő-Képző Intézet igazgatójával. Egy pár hónap múlva fel is
mehetünk. Mária néni is elkísért bennünket. Persze én mit sem sejtettem az
egészből. Hisz még csak három éves voltam. Nem is sejtettem, hogy egyszer majd
itt hagynak. De most még, csak vizsgáltak és beszélgettek. Háry Mária, az
igazgatónő, egyből felvett volna, mert esélyt látott a fejlődésre. Szüleim
tétováztak, és arra a döntésre jutottak, hogy nem hagynak ott még. Mert túl
kicsi vagyok ehhez még. Talán majd később. Abban reménykedtek, hogy majd én is
megértem. Miért kell ilyen messze egyedül lenem.
Aztán itthon megint kaptak szüleim egy kis
reményt. Így hát újból elvittek egy orvoshoz, aki egy német gyógyszer szedését
javasolta, amit úgy hoznak be Németországból. Elkezdtem szedni, hetente küldték
Németországból az ismerősök a gyógyszert. Nagymamám állandóan Pécsről hozta a
hímzett blúzokat, amit a pénzzel együtt küldtünk ki a németeknek. Körülbelül
egy évig szedtem a gyógyszert, de sajnos semmi változást nem hozott. Be kellett
látni, hogy nem javultam.
A nagyapám néha már kórházban volt. Egy
alkalommal, mikor hazajött egy kis piros és fehér zongorát hozott nekem
ajándékba. Én persze nagyon örültem. Tesóm és én azon a napon szinte alig
hagytuk pihenni.
Egy este nagymamám húst darált. Nagyon
vigyázott, hogy húgom bele ne nyúljon a darálóba. Mert ott kotnyeleskedett mama
körül. Számára nagyon érdekes volt a daráló. Így hát közelebbről is
megismerkedett vele. Felülről nem tudott belenyúlni, mert rajta volt a mama
keze. Egy óvatlan mozdulattal bedugta jobb mutatóujját az egyik szimpatikus
lukba. Éppen forgott a daráló. Még az volt a szerencse, hogy csak picit kapta
el az ujját. De így is át kellett vinni a sebészetre, Komlóra. Igen ám, de
anyukám nem tudott vezetni. Apukám meg huszonnégyezett a volánnál. Ezek után
hiába állt az autó a garázsban, ha nem volt, aki vezesse. A szomszédot kellett
megkérni, hogy vigye el őket. Anyu nagyon megijedt, de húgom vigasztalta.
- Ne sírj anya, nem fáj - mondta
neki.
Nem lett semmi baj, ellátták neki és
jöhettek haza. Anyu pedig megfogadta, hogy elmegy autóvezetési tanfolyamra.
Mikor anyu elment vezetni, nagyon nehezen viseltem. Szinte vigasztalhatatlan
voltam. Pont télen járt vezetni, nagyapám nagyon féltette.
1978 novembere volt. Húgom két
éves, én meg négy voltam. Papa ismét a kórházban. Mi bármennyire látni akartuk,
nem lehetett. Azelőtt legalább kiállt a teraszra, és onnan integetett. De most
hiába mentünk, nem mosolygott többé. Ami a legszörnyűbb, hogy többé nem jött
haza. Csak később tudtuk meg, hogy nincs többé. Nagyon hiányzott, és üres volt
nélküle a ház. De hát ezt is meg kellett szokni.
……………………………….
Keserves Elszakadás
Havas, jeges télnek
idején, anyu eredményesen végezte el az autóvezetést. Már négy éves is
elmúltam. Közben anyunak is vissza kellett volna menni dolgozni, mivel lejárt a
GYES. De úgy döntött, hogy nem megy vissza dolgozni.
Szüleim bárhogy is akarták,
hogy oviba járjak, de nem vállaltak sérültségem miatt. Pedig a helybéli oviban
majdnem mindenki ismert. Hiába, még fél napra sem engedték meg. Így hát
maradtam otthon. Játszhattunk naphosszat húgommal és a szomszéd gyerekekkel. De
szüleim számára egyre aggasztóbb lett a helyzet, mivel nemsokára iskoláskorú
leszek. Egyszer minden gyereknek be kell illeszkedni egy teljesen idegen
társaságba. Az iskola előtti felkészítést, úgy látszik, én nem kaphattam meg az
óvodában. Ezért anya tanított verselni, mesélni, és számolni. Ám a dolog itt
még nem volt megoldva. Mert tudták, hogy állapotom nem javul. Rohamosan
közeledik az idő, hogy Pestre menjek. Borzasztóan féltek, hogy nem tudom
megszokni. Mert rettenetesen anyás voltam. Még egy napot sem bírtam anya
nélkül. Hiába keresték a kedvemet a rokonok. Addig sírtam míg éjszakának idején
haza kellett hozni.
Valahogy ebben az időben egyre
inkább járni akartam. Az nagyon fájt, mikor húgomékkal nem tudtam együtt
szaladni. Annyira szerettem velük játszani, ha megunták a biciklizést. Én már
nem tudtam velük tartani.
Közeledett az idő, és meg
kellett értetni velem, hogy miért fontos ez számomra.
- Megtanulsz járni, picikém, sokkal
többet fogtok majd együtt játszani. Nagyon sok kis, pajtás lesz majd veled.
- De ugye este haza fogok jönni? -
kérdeztem.
- Nem kislányom, hisz tudod, hogy
messze van. De kéthetente haza fogsz jönni.
1980 júliusában ismét felmentünk
Pestre. Mária néni ismét eljött velünk. Bementünk az igazgatóiba, de csak a
helyettese volt bent, aki rám sem nézett, csak mogorván közölte szüleimmel,
hogy nincs felvétel, mert betelt a létszám. Szüleim nagyon idegesek lettek, épp
hogy kimentünk. Az ajtóban találkoztunk az igazgatónővel, majd kérdezte:
- Hová mennek most?
- Haza - válaszoltak lehangoltan.
- És a gyerek? – kérdezte.
- Ő is - mondta anya. - Mert a
helyettese elutasított bennünket.
- Na jöjjenek csak vissza!
Majd újból megvizsgált, közben
elkezdtem neki beszélni. Pár perc múlva megkérdezte tőlem, tudok-e valamit?
Hevesen bólintottam, és már kezdtem is: Izzik a galagonya ruhája. Aztán
számoltam neki. Majd végül elmeséltem neki kedvenc mesémet: a Piroska és a
farkast. Mikor kis előadásomat befejeztem, megszólalt, rám mutatott:
- Ezt a gyereket fel kell venni.
Mert ő még, sokra fogja vinni az életben. Nem szabad, hagyni, hogy elkallódjon.
Tehát fel voltam véve.
- Augusztus végén találkozunk -
mondta, és elkezdünk dolgozni. Elmondta anyuéknak, hogy három hét a
beszoktatás. Addig nem szabad hazavinni, sem meglátogatni. Pont azért, hogy
szokja meg a közösséget és a szülőktől való elválást.
Bizony nagyon hamar eltelt az
a pár hét, amit még itthon tölthettem. Az utolsó este anyu bőröndnyi ruhát
csomagolt össze. Húgom négy éves, ellenkezett:
- Nem vihetitek el a nővérem! Nem
lesz, kivel játszanom. Inkább én is, megyek vele! - mondta sírva.
Még utolsó este azt csinálhattam, amit akartam. Eljött a lefekvés ideje,
amikor is jó szorosan anyu mellé bújtam. Csak így tudtam azon az éjszakán
nyugodtan aludni. Hisz holnap már egyedül leszek. Kora reggel már ébresztett
anya, s míg öltöztetett még szundikáltam. Apu már a jó öreg Dacia-t nézte át
utoljára. Mikor megittam a kakaómat, és néhány falatot belém diktáltak,
elbúcsúztam nagymamámtól és a Szabólegény nevű kutyámtól. Tesóm még az igazak
álmát aludta. Így tőle nem köszöntem el. De talán jobb is így, mert sírtunk
volna. Szerettem autózni, így még nem volt bennem semmi félelem. Anyuék
megígérték, hogy vesznek nekem egy ugyanolyan kék autót, amilyen kiskoromban
volt. Egyszer csak megálltunk, keservesen zokogni kezdtem. Pedig még csak a
szürke épületet láttam. Erősen elkezdtem csimpaszkodni szüleimbe. Hogy
eltereljék figyelmemet, odavittek a hintához. De beleülni már nem akartam. Csak
néztem, ahogy a lágy szellő himbálja. És lassan-lassan megnyugodtam. Kis idő
múlva jelentkeztünk a portán. Hamarosan jött is az ötös csoport vezetője,
Senyál Ildikó, aki befelé invitált a csoportba. Közben elkezdett kérdezősködni,
és látta, hogy eléggé meg vagyok illetődve. Az első alkalommal még
bekísérhettek szüleim. Jó messze mentünk a portától, mire leghátul beértünk a
csoportba. Hirtelen rengeteg gyerek vett körül. Valaki csak ült, míg a másik
már önállóan, vagy bottal közlekedett. Egy priccsre ültettek le. Szüleimnek
majd megszakadt a szívük, mikor meglátták a faágyat.
- Elfelejtettünk hozni szivacsot -
mondták elcsukló hangon.
- Ne aggódjanak, a többi gyerek sem
alszik szivacson - mondta a nevelő. Majd így folytatta:
- Nem engedélyezzük, mert a
gerincüket javítja.
- Óh, szegénykék - sóhajtottak fel
szüleim.
Lassan elkezdett levetkőztetni anyu,
majd fel akart rám adni egy másik kis ruhát.
- Ne azt adja rá, asszonyom! - szólt
a nevelő. - Itt hozom a gyerek ruháját.
Ebben a pillanatban vesztettem el a
saját ruhámat, és az alsóneműmet. Helyette kaptam egy műszálas sortot, és egy
kék kockás inget. Hát nem festettem valami szépen benne. Egyedül csak a cipőm
maradhatott. Az elválás volt a legborzasztóbb, amit hat év alatt megéltem.
- Kislányom ne sírjál és légy jó!
Nézd csak, mennyi gyerek lesz veled! Nagyon sok puszit adtak, és simogattak.
Aztán el akartak, menni szüleim. Sírva kértem tőlük:
- Ne hagyjatok egyedül!
- Menjenek csak nyugodtan, majd
megnyugszik! - mondta a nevelő. Annyira lefoglaltak a nevelők, és a gyerekek,
hogy abbahagytam a sírást. Persze azért néha el-eltörött a mécses. De ez olyan
gyerekkel is megesett, akik már sok éve ott voltak. Ki melyik csoportba kerül,
azt a sérültség határozta meg. Én az úgynevezett túlmozgásos, idegen szóval
atetottikus csoportban voltam.
Olyan idegennek tűnt minden. Aznap már ízelítőt kaptam, hogy mit kell
majd csinálnom ahhoz, hogy egyszer majd járhassak én is. Dél körül kis kék
asztalokat helyeztek a terem közepére. Az ügyesebb gyerekek ebben is tudtak
segíteni. Olyan ügyesen tolták az asztalokat. Én, és még egypáran csak ültünk.
Később pedig meghozták az ebédet, gurulós zsúrkocsiféleségen. Ica néni
odasegített az asztalhoz. Majd velem is maradt az ebéd végéig. Kiosztották az
evőeszközöket, ilyet még nem láttam soha. A normál kanalak mellett ott volt a
nyeles kanál. Ilyent azok a gyerekek használtak, akik a normál kanalat nem tudták
megfogni. Ezt meg jól meg lehetett markolni. Egypáran voltunk, akik nem tudtak
egyedül enni. Így hát mellénk nevelő ült segíteni. De nem ám megetetett:
- Most megpróbálunk enni. Jobb vagy
bal, kezes vagy? - kérdezte, tőlem.
- Jobb - feleltem.
Kezembe adta a kanalat, majd
közölte:
- Nem baj, ha leeszed magad, inget
cserélünk utána.
Ő is fogta a kezemet. Segített
merni, és a számhoz emelni. A kétfülű műanyag pohárral is meg kellett küzdenem.
Először is kiegyengette görcsös ujjaimat, majd ráfogatott mindkét kezemmel a
pohárra. Felkönyököltem az asztalra, miközben számhoz emeltük a poharat. Igaz,
hogy a nyakamba is ment egy kis víz. De elég jól sikerült az első ebédem, amit
nem anyával töltöttem el.
Odaadás
Gyönyörű nap köszönt | Bizony elrepülnek az évek, | |
rád, egy gyermekmosolyt | téged is érzékenyen érint, lelked | |
csal arcodra, te karodat | mélyén boldog vagy, nem számit | |
nyújtod, s kezét fogod. | a ránc homlokodon, csak a segítés tudata. | |
Nem érzi másságát, | Nem csupán ma ünnepelsz, | |
hisz elfogadod, s tanítod | akkor is, ha a gyermek talpra | |
lépteit, félve figyeled, óvod | áll, s köszöni néked az odaadó | |
a veszélytől, mintha anyja lennél. | gondoskodást, amit tőled kapott. | |
Feléd fordulva szemedbe | 2000. máj. Csomor Henriett | |
néz, játékra hív, elmélyedsz, | ||
gondolataidban feltűnik egy | ||
másik gyermek, ki már felnőtt. |
……………………………………….
Meglepetés az egész családnak
(avagy az első lépések).
Alig telt el pár nap, már rendes
munka folyt minden csoportban. Nekem, mint ”újoncnak”, nagyon furcsa volt még.
Reggel hatkor már ébresztő volt, amelyet még az éjszakás nővérnek kellett
megcsinálnia. Kisebb-nagyobb szükségleteinket bilin végeztük el. A járók
kimehettek a WC-re. Hétre jöttek a nevelők, majd nyolcig fel kellett öltözni,
és kimenni a reggelihez. A nem járóknak itt kezdődött az első feladat. Ki
kellett menni a saját lábunkon, amit elég különböző módon csináltak. Volt,
akinek egy fokos széket adtak. Két kézzel megfogta, majd felállt, és a nevelő
felügyeletével elindultak. De volt ennél keményebb. A gyerek olyan volt, mint
egy „rongybaba”. Pedig már jó pár éve ott volt. Megpróbálták állítani, ehhez a
művelethez már két nevelő kellett. Az egyik nevelő szorosan a gyerek háta mögé
ült egy kis székre, hogy rakni tudja a lábát, a másik meg szembe a fokos
székkel. Fogta a gyerek kezét, hogy egyensúlyban tartsa, közben mindig előrébb
húzta a széket is, a haladás szempontjából, mert a gyerek még tolni sem tudta a
széket. Akik kint voltak, azok sem unatkoztak. Hisz még meg kellett fésülködni.
Hogy hogy csinálta, arról csak a tükör árulkodott. Néha azért kijavították a nénik.
Segítettek annak is, aki egyáltalán nem tudott fésülködni. Aztán jött az az
undorító csukamájolaj, amit soha sem sikerült megúsznom. Pedig nagyon szépen
kértem őket, hogy nem kérek. De mindig ők győztek, hogyha lenyelem mindjárt
adnak rá inni, mert a reggeli közben megérkezett, és az italokat kitöltötték,
hogy hűljön. Nagyon jó volt rá rögtön a kakaó vagy éppen ami aznap volt.
Elkezdődött a reggeli, amihez jó étvágyat kívántak nekünk. Mi meg jó hangosan
megköszöntük. Ehhez nem kellett segítség nekem. De jó páran ebben is segítségre
szorultak. Reggeli után következett a fogmosás. Névre szóló volt a
fogmosópohár, és a kefe. A higiéniára nagyon
odafigyeltek.
Majd kilenc órakor már fekvő
gyakorlatokat végeztünk. Csupasz priccsen ültünk, egyenes, kihúzott háttal. Már
aki tudott. Mindenekelőtt a nevelők megbeszélték, hogy ki melyik gyerekhez
menjen segíteni. Akarom mondani, hogy minden gyerekre figyeltek közben. Csak
aki képtelen volt megmozdulni, azt tornáztatni kellett. Az elején én is kaptam
segítséget, mivel pontosan kellett végezni a feladatot. Egy nevelő volt, aki
diktálta a feladatokat nagyon lassan. Közben az összes gyerekre odafigyelt. Ha
nem jól csinálta valamelyik, odament hozzá, és összpontosított rajta. Néha nem
értettem, hogy pár gyerek miért sír, ha talpra kell húzni a lábát. Én ezért
sosem sírtam. Inkább minél többet akartam csinálni, hogy végre járjak. A fekvő
gyakorlatok után következett az állásjárás. Ez tulajdonképpen ugyanolyan volt,
mint az előző, csak állva kellett elvégezni a feladatokat. Ehhez néhány gyerek
járógépet használt. Evvel elérték, hogy a térdük nyújtott állapotba kerüljön.
Volt, akinek a karját is sínbe kellett rakni. Csak így tudták nyújtva tartani.
A legelső feladat, hogy fel kellett állni. Igen, egy sérültnek, akinek még az
ülés is nagyon nehéz, annak a felállás talán elképzelhetetlen. De itt minden
kis embernek meg kellett csinálnia. A sokadik próbálkozásom volt nekem is.
Egyszer csak felálltam, pedig nevelő sem volt a közelemben. Azért még erősen
kapaszkodtam a fokos székben. A nevelők szemei rám szegeződtek.
- Ügyes vagy - mondták, és én nagyon
örültem neki.
Ezután már nem volt megállás. Mikor
már fokos székkel önállóan tudtam menni, megkezdődött a székről való
leszoktatás. Helyette kaptam egy pálcát vagy egy karikát a kezembe, aminek a
célja az volt, hogy két kézzel kellett fognom. Így a kezem mozgása nem
akadályozott a járásban. A nevelő állandóan a nyomomban volt. Két kezét
kitárta, az egyik elölről védett, a másik keze meg hátulról. Ha véletlenül
elestem, akkor el tudott kapni. Persze ez a szerencsén is múlott. Időnként
azért landoltam a földön is. Mint minden mást, az esést is meg kellett
tanulnom, mivel az első időkben bárhol és bármikor eleshetek. Minden esésnél a
fejemre kellett vigyáznom. A fej beütése lehet a legveszélyesebb, ezért meg
kellett próbálnom előre vagy a fenekemre esni. Csak az volt a baj, ha egyszer a
földön vagy, onnan fel kell állni. Naponta többször kellett felállnom a
földről, ami csak segítséggel ment, vagyis próbáltak guggoló helyzetbe
irányítani. Eddig sikerült is, de a felállás nem ment. Olyan volt, mintha
mázsás kő lett volna a fenekem, mert mindig visszahúzott a földre. Ám mindenre
van megoldás. Kaptam egy zöld zsámolyt, amiről napjában többször gyakorolnom
kellett a felállást.
Egyre több barátom is lett, úgyhogy
már nem éreztem annyira egyedül magam. Ki is alakítottunk magunknak egy kört.
Ez úgy nézett ki, hogy minden étkezésnél egy asztalhoz ültünk. Vagy ha játékra
volt lehetőség, mindig együtt játszottunk. Volt egy Kovács Bea nevű barátnőm.
Talán ő volt a legkedvesebb. Hiszen kértük, hogy hadd aludjunk egymás mellett.
Mindig ő vigasztalt, ha lefekvés után sírni kezdtem. Vele számoltam a napokat,
hogy hányat kell még aludnom, hogy hazamehessek. Egyébként ő már tíz éves volt.
Rövid barna haja, szemüvege mögül fekete szemei mindig bátorítóan tekintettek
rám. Két bottal járt az én dundi barátnőm. A sötétben mi még beszélgettünk.
Elmesélte, hogy mi volt aznap az iskolában. Mert a tanulásra csak fél óra
jutott, délelőtt meg délután. De néhány gyereknek át kellett mennie másik
csoportba tanulni, mivel a csoportban több gyerek járt más osztályba. Esetleg
kisegítőbe vagy foglalkoztatóba. Ez a gyermek értelmi szintjétől függött. Én
előkészítőbe jártam, mivel oviba nem járhattam. De nagyon élveztem a tanulási
időt. Csak rövidnek bizonyult az idő, mivel nagyobb hangsúlyt, fektettek a
mozgásra.
Igaz, csigalassúságban, de végre
elérkezett a harmadik heti péntek, amikor haza mehettek. Egyszer csak a portás
jött szólni, hogy jöttek értem. Közben átadta a nevelőnek a saját
ruhámat. Én meg majd kiugrottam a bőrömből, hogy jött értem anya.
Érdekes, most egyáltalán nem érdekelt, hogy végre felvehettem a saját ruhámat.
Majd Ica néni kikísért a portára. Mielőtt kinyitotta volna a fehér portaajtót,
azt mondta:
- Ügyesen, és ne kapkodj!
Aztán végre kinyílt az ajtó. Sugárzó
arccal lépkedtem anyuék felé, addig, amíg meg nem láttam őket. Megláttam anyut,
éktelen zokogás tört ki belőlem. Azt gondoltam, hogy soha többé nem látom őket.
Anyu ölbe vett, és csitított:
- Ne sírj kislányom, most már itt
vagyok veled!
A nevelő elmondta, hogy jól haladok.
- Hagyják csak önállóan csinálni
mindent! Ne féljenek, ha elesik! Mert azt is megtanulta, hogy ne a fejét üsse
be. Igaz, hogy nehezen, de fel is tud állni. Ez a zsámoly meg nyugodtan
maradjon, otthon erről gyakorolja a felállást. Szia Heni! Viszontlátásra! Jó
hétvégét, hétfőn találkozunk!
Ez volt az én nagy meglepetésem az
egész családnak. Azt hiszem, szüleimnek ez csodás érzés volt és marad
mindvégig.
………………………………………..
Vigyétek vissza a lelencbe!
Csak meséltem, miközben bújtam anyu
ölébe. Az első időkben még apu vezetett. Nagyon büszke voltam, hogy tudok
járni.
- Anyu, most már nem kell segíteni.
Mert tudok menni jól. De nagyon szeretlek benneteket! Olyan rossz volt egyedül az
intézetben. Nagyon hiányoztatok, féltem, hogy nem jöttök értem.
- Jaj, kislányom, hogy gondolhatsz
ilyesmit? - kérdezte anya.
- De mikor olyan hosszúak voltak a
hetek. Képzeld anya, sok barátom van! A Beával minden elalvás előtt
megszámoltuk, hogy hányat kell még aludni, amíg jöttök értem.
Aztán anyu ölében mély álomba
szenderültem, mivel előző este az izgalomtól nem aludtam. Ezt jól tudták
anyuék, mert elmondták nekik. Az éjszakás nagy meglepetésére fönt kukorékoltam
éjjel kettőkor. Megkérdezte tőlem, hogy miért nem alszok.
- Mert jön értem anyukám! -
válaszoltam.
- De csak holnap, ma még aludni
kell.
Mire felébredtem, már otthon
voltunk. Hirtelen mindenki ott volt körülöttem. Elárasztottak kérdésekkel, és
mindjárt segíteni akartak. De kijelentettem, hogy nem kell segíteni. Mert tudok
menni. Ilyenkor mama főzte meg a kedvenc ételemet, a paradicsomlevest, és a
krumplis tésztát. Elkezdtünk enni, ekkor furcsa dolog történt. Mint mindig,
most is anya meg akart etetni. Hat év alatt most először mondtam, hogy ne
segíts. Egyedül is tudok enni. Büszke voltam, hogy én már ezt is tudom egyedül.
Utána sétáltam, de persze egyedül. Anyu persze nagyon félt, hogy elesek. De nem
mutatta, mert tudta, hogy nem szabad. Csak a fél szeme volt mindig rajtam.
Imbolyogva jártam, és széttárt karokkal. Mintha repülni akartam volna. Így
egyensúlyoztam egy darabig. Estefelé játszani kezdtünk a tesómmal. Igaz, kicsit
kiestem a játékból, mert az intézetben csak étkezések előtt játszhattunk.
Egyszer csak éktelenül sírni kezdtem, mert a húgom azt kiabálta, hogy én
zabigyerek vagyok. Vagyis nekem nem anyuék a szüleim. Mert engem úgy hoztak ki
a lelencből. Menjek vissza, mert sokkal jobb volt, míg nem voltam itthon.
Mindenki csak körülöttem ugrál. Persze ez nagyon fájt. Nem tudtam elhinni, hogy
nem anyu az anyukám. Nagy csatát vívtunk húgommal ezért. Az üvöltésre bejöttek
anyuék, rögtön megkérdeztem:
- Anya, tényleg zabigyerek vagyok?
Móni mondta, hogy az vagyok. Megtörölte a szemem, és azt mondta:
- Ugyan, dehogy. Te pedig jól vésd
az eszedbe, Mónika: Ilyet többet meg nem akarok hallani!
- Persze, mióta hazahoztátok, csak
vele vagytok.
- Ne féltékenykedj, mert nincs rá
okod! – most már tényleg mérges volt anya - Teneked hogy tetszene, ha a nővéred
így viselkedne veled? - Hagyjatok békén, nem érdekeltek!
Mielőtt duzzogva elvonult volna, egy
szappan került a keze ügyébe. Tiszta méregből úgy fültövön vágott vele, hogy
üvölteni kezdtem, mert nagyon fájt. Perceken belül bedagadt az ütéstől. Persze
ahhoz még túlságosan pici volt, hogy megértse miért van ez így, mikor hetekig
egyedül van. Egy kicsit elbeszélgetett vele anya. Azt hiszem megértette, mert
utána szent volt a béke. Megint olyanok voltunk, mint régen. Már fürdéshez
készülődtünk, le akartak vetkőztetni. De gépiesen válaszoltam, majd egyedül.
Mikor levettetem a pólómat, anya szemei könnybe lábadtak.
- Nincsen semmi, baj anya.
- Óh, Henikém, kislányom, a hátad
csupa kék zöld folt.
Ezt mama is megnézte.
- Ne féljetek, nem fáj. Tudjátok a
priccs egy kicsit kemény. Amikor tornászunk, akkor csupasz. De amikor
lefekszünk aludni, kapunk egy pokrócot. Csak a pizsamánk olyan ronda, anya.
Mindig csak kék csíkosat vagy kockásat kapunk. A tetejére gombos, és nem tudom
begombolni. Mindig a nevelők gombolják be.
Közben bevitt a fürdőszobába. Betett
a fürdőkádba, mivel még nem tudtam egyedül be és kiszállni.
- Tudod anya, ott már egyedül kell
ám fürödnöm. Minden este elmehetek fürödni. Akik nem tudnak, azokat kétnaponta
fürdetik. Közben elkezdtem mosakodni, na meg pancsolni. Mikor ki akartam jönni
csak szóltam:
- Anya gyere, kész vagyok!
Majd pedig felvettem a rózsaszín
pizsamámat. Egy darabig még játszottunk, meg tévéztünk, a rumcájszot néztük.
Már a maci elment aludni. De mi még nem voltunk álmosak. Úgy kellett takarodót
fújni. Ilyenkor anyuval aludtam. Apu pedig a kisszobában töltötte az éjszakákat
ilyenkor. Csak egy boldog kislány voltam, mikor hazajöttem hétvégénként, aki
anyukája mellett olyan édeseket aludt, mint a méz.
Másnap kint a szabadban töltöttük a napot.
Pontosabban a homokozóban. Átjöttek a barátnőink, mint kiderült. Mónika annyira
egyedül érezte magát az első hetekben, hogy megszökött a szomszéd lányokhoz. A
lányok velünk egyidősek voltak, hamar összebarátkoztunk még annak idején, mikor
ideköltöztek. Azóta sülve-főve együtt
vagyunk.
Egy pillanat műve volt csak anyut
megkeresni.
- Anya, a papáékhoz nem megyünk le?
Olyan régen, láttam már őket. - De, kislányom, holnap délelőtt lemegyünk
hozzájuk.
- Anya, gyere le velem az alsó
kertbe!
- Na jó, menjünk, apád is ott van.
Csak nem lovagolni akarsz Gyuri hátán?
- De igen - nevettem.
Akkoriban nagyon sok disznóval
foglalkoztak szüleim. Jövedelempótlékként. Gyuri egy kan disznó volt. Nagyon
szelíd, fekete-fehér pántos volt. Apu feltett a hátára, szép lassan. Egész
délután ültem volna a hátán.
Másnap délelőtt tényleg
elmentünk papáékhoz, akik nagyon örültek a változásnak. Egyedül mentem oda a
papámhoz, aki örömében sírva fakadt.
- Na jól van már, az öledbe akarok
ülni.
Nagyon sok puszit adtam neki. Ő is
nekem, és elkezdett hosszan mesélni. Így minket ilyenkor kivontak a
forgalomból. Pedig csak ott ültünk mi is a konyhában. Az idő hamar eltelt, és
sajnos haza kellett menni. Így hát nehezen, de búcsúzni kellett.
- Majd jövünk megint. Vigyázatok
magatokra, mama, a papára nagyon vigyázz! - mondtam neki.
Az autóból még hosszan integettünk.
Estére már bepakolta anya a
szükséges dolgokat. Új cipőt is kaptam, mert a másik már kilyukadt. Pedig csak
három hetet hordtam. Fürdés közben már elpityeregtem magam. Hajat
mostunk, körmömet vágta anya.
- Csak két hét, és megint jössz
haza, kislányom. Jövő hétvégén meg Jóska bátyáéknál leszel. Hamar el fog menni,
ne félj! A nagy füles kutyád is veled lesz.
Hétfőn, hajnali négy órakor keltett
anya. Míg öltöztetett, addig szundítottam. Egy gyors búcsúzás a mamától. Már
indultunk is. Nyolcra ott kellett lennem. Már nagyon tudtam aludni. Mindig arra
gondoltam, hogy megint egyedül leszek. Már a Kamara erdőnél sírni kezdtem. Az
elválás szörnyű volt. Pedig amíg lehetett, ott voltak velem anyuék. Át is
segíthetett öltözni. De egyszer csak végeztünk. Be kellett mennem a nevelővel.
Ilyenkor nagyon szomorú voltam. Még ebédkor is, amikor a többiek boldogan
majszolták a vitt gyümölcsöt. Akkor is búskomor voltam.
***************************
3. VERSEK A NAGYVILÁGBÓL
KANCZLER ANNA: Boldog Új Évet! :)
Adjon néked az én uram,
Teremtőm
sikerekben gazdag, boldog
esztendőt!
Teremtőm
sikerekben gazdag, boldog
esztendőt!
Kamarádba sok friss húst
és
tepertőt,
pogácsádba lisztet, sajtot
és tejfölt...
tepertőt,
pogácsádba lisztet, sajtot
és tejfölt...
Adjon hozzá jól tapasztott
kemencét,
hadd süssenek benne piros
pecsenyét,
kemencét,
hadd süssenek benne piros
pecsenyét,
hozzá dolgos, tűzről pattant
menyecskét,
jó bort érleljen szőlődben
venyigéd!
menyecskét,
jó bort érleljen szőlődben
venyigéd!
Gyarapodjon házad, legyen
egészség,
szívedben hála, lelkedben békesség!
egészség,
szívedben hála, lelkedben békesség!
2014. december 31. 16:34
Szívből kívánom! Anna. :)
…………………………………
SÓLYA VERONIKA: Ének csendül
![](./2015_02_files/Sólya+Veronika.jpg)
Könyörtelen lelke
Fogát csikorgatva
Küldi gyermekeit a földre.
Azok alá szállnak
Lágyan keringve
Egymásba fonódnak,
S ölelkezve betakarják
A reszkető világot,
Hogy meglelje oltalmát
És menedékét
A puha takaró alatt.
Az ünnepvárás ideje ez
Ilyenkor a fáradt testünk
Megpihen
Lelkünket is csend uralja,
S benne a szeretet
Lángja lobog.
Az égen ezernyi
Csillag ragyog,
Míg táncot lejtenek
A havon
Szívünk mélyén
Ének csendül
Boldogan.
2013.12.13
.....................................................
MÁTYÁS RITA: Megszületett a
kisded...
![](./2015_02_files/Mátyás+Rita.png)
rózsás kis angyalkám!
Megszülettél csodás,
karácsony éjszakán!
Édes mosoly ragyog,
csöpp cseresznyeszádon,
Tündérek vigyázzák,
tejillatú álmod!
Álmodj pillangókkal
szép szivárványhíddal,
angyalok szárnyukkal ,
simítsák arcodat!
Gőgicséljél nekünk,
mondd ki anya, apa,
Szívünknek Te lettél,
ragyogó gyémántja!
Hófehér liliom,
kicsi Liliána,
szüleidnek legyél,
boldog, pici lánya!
2015.01.12.
...............................................
Bezuhog a januári fény.
Aranyfüggöny. Kiűzte a telet.
Teljesen tiszta és kék ma az ég.
Tavaszt játszik a cinke sereg.
Arcom a napba merítem,
mintha igaz lenne a kikelet.
Szívemben káprázat, megrészegedek.
......................................................
NAGY VENDEL: HALHATATLANSÁG - S. NAGY ISTVÁNNAK
![](./2015_02_files/Nagy+Vendi+bélyegképe.jpg)
Ha veled együtt
A nevedet is elfelejtik.
Csak némely elhunytak
Jutnak el
A halhatatlanságig.
Ha maradékaid néha
Felidézik szellemed,
Gondolataid, és tetteid
Akkor ezek,
Kitöltik a teret,
Újra vereséget szenvedtek
A hitetlenek.
Bár tested
E szent földben
Porlad el,
Én a test
Feltámadásában
Nem hiszek,
Csak a lélek
Örökéletű csupán.
Dicső lelked
S szellemed,
Mindenkor felette
Lebeg.
Dalaid nyomán.
2015.01.20. - S. NAGY ISTVÁN halálára
……………………………….....
DR. KELLNER SZILVIA: A vén fa
A pusztaság közepén áll egy vén fa,
Csupasz mindenhol, levél nincs rajta.
Termetes törzsét termesz tette tönkre,
Fehér virágba borul lombja időről időre.
Csupasz mindenhol, levél nincs rajta.
Termetes törzsét termesz tette tönkre,
Fehér virágba borul lombja időről időre.
Göcsörtös ágú, öreg, vén fa.
Hiszem, megújul a tavaszra!
De tavasz nem akkor van, mikor melegen süt a nap,
Hanem, amikor a fa újra reményt kap.
Hiszem, megújul a tavaszra!
De tavasz nem akkor van, mikor melegen süt a nap,
Hanem, amikor a fa újra reményt kap.
Ez a vén fa, nem más, mint a lelkem,
Keserűség martaléka sebzett szívem.
Egyedül vagyok a kietlen pusztaságban,
Hidegben télen, s árvíz utáni sárban.
Keserűség martaléka sebzett szívem.
Egyedül vagyok a kietlen pusztaságban,
Hidegben télen, s árvíz utáni sárban.
Íródott: 2015. január 19.
…………………………………………....
Wesselyné Ábrahám Erzsébet: Átlényegült arcok
Csillagok hullását láttam,
s egyre sajog bennem a fájdalom,
a múló idő bánatos szántása,
meglátszik kor rágta arcomon.
Míg felvidulnék, vajúdik ezernyi
félelem,
felocsúdnék e láztól, de szemetet
vesznek a véremen.
Itt e megtagadás bús korszakában,
keresem ki Krisztusban él,
hogy legyen párom a vetésben,
szétrongyolódott idők peremén.
Istenem dalod tiszta,
a napfelkelte kapuit kinyitja,
s a felragyogó hajnalpír egéből,
ingünk készül az irgalom sebéből.
Öröm és szenvedés gyűrik lelkem
ráncait össze,
de angyalkéz ér hozzám,
hogy életgödreim mind megölelje.
***************************
4. ELMÉLKEDÉSEIM
ÁRVAY MÁRIA: Csak így tovább, lelkesen!
(Andrew Matthews)
Nagyon szeretem a lelkes emberek
társaságát, köztük lenni csodálatos dolog.
Akinek megvan az adottsága ahhoz, hogy lelkesen meséljen valamiről, valóban teljes átéléssel teszi! Játszik a hangjával, fel-felemeli, szinte szárnyal. Valami öröm és vidámság vibrál benne. A csillogó szemeket is látni ilyenkor, a kipirult arcot, a hevesen gesztikuláló személyt.
Ha sikerül az illetőnek felkeltenie érdeklődésünket lelkesedése tárgya iránt, már meg is született a kapcsolat. Aki rajongással szeretne továbbadni nekünk valamit, mi is átvesszük elragadtatását és szívjuk magunkba a tudást, mint a szivacs. Csak legyen meg a közös érdeklődési kör!
Akinek megvan az adottsága ahhoz, hogy lelkesen meséljen valamiről, valóban teljes átéléssel teszi! Játszik a hangjával, fel-felemeli, szinte szárnyal. Valami öröm és vidámság vibrál benne. A csillogó szemeket is látni ilyenkor, a kipirult arcot, a hevesen gesztikuláló személyt.
Ha sikerül az illetőnek felkeltenie érdeklődésünket lelkesedése tárgya iránt, már meg is született a kapcsolat. Aki rajongással szeretne továbbadni nekünk valamit, mi is átvesszük elragadtatását és szívjuk magunkba a tudást, mint a szivacs. Csak legyen meg a közös érdeklődési kör!
Olyan jó hallgatni, ahogyan a szülők
élvezettel olvasnak fel gyermekeiknek, válaszolnak kifogyhatatlan kérdéseikre.
A játékos ötletekből mindig van a raktáron!
Öröm vegyül a strandolók hangjába,
ott bujkál a játékosság. A vidámparkban is ott a visszafojtott izgalom – ezek
mind akkor érnek valamit, ha lelkesedés a forrásuk.
Emlékszem, egyetemistaként több
érdekes előadást hallgattam. A tanár úr nem éppen könnyű témáról tartott
előadásokat: az angol nyelv fonetikáját senki sem nevezheti könnyen
elsajátítható anyagnak. Előadónk azonban olyan hévvel és elragadtatással tudott
beszélni több száz hallgatósága előtt, hogy még most is, több év távlatából,
hallani vélem a hangját. Nála senki sem küszködött az ásítással, érdeklődve
figyeltünk!
Számos olyan emberrel találkoztam
már, akinek a lelkesedése magával ragadott, magam is belecseppentem a
vonzáskörébe.
A lelkesedés elhivatottsággal
párosul! Amibe így vetjük bele magunkat, annak kitartó, kemény munka lesz az
eredménye. Jöhet bármilyen nehézség, akadály, aki lelkes, megküzd vele. Még
akkor is végigcsinálja, amibe belekezd, ha nehézségek tornyosulnak az útjába!
Szerencsésnek mondhatom magam, mert
több olyan oktatóval találkoztam már, akik úgy tudták nekem átadni tudásukat,
hogy érződött az elhivatottságuk, lelkesedésük, sikerült felcsigázniuk az
érdeklődésemet. Ha már ketten lelkesedtünk, egymást feltöltöttük, így az
energia kimeríthetetlen volt. Ha valamelyikünk lankadni látszott, mindig ott
volt a másik, aki helyreállította az egyensúlyt! A lelkesedés együtt jár az
optimizmussal és az örökké élő reménnyel!
Nagyon szeretek a tévében
versenyeket nézni, ahol a nézők buzdítják a versenyzőket! Nincs ennél szebb
dolog! Ez erőt ad a sportolónak, a fellelkesült közönség újabb lendületet
nyújt! Ilyenkor könnybe lábad a szemem még akkor is, ha az adott sporthoz nem
értek, de érzem az együtt szurkolás örömét!
Színházban is csodát tud tenni a
fergeteges vastaps, a magával ragadó hangulat, ami mindent elsöpör! Pedig
hányszor, de hányszor kell ugyanazt a darabot előadni, mégis a közönség
lelkesedése megmarad, s ebből lehet töltekezni!
Csak egy vágyam van! Ne engedjük
kihalni életünkből a lelkesedést! Ne hagyjuk, hogy a sok, nehézséggel teli
időszak lerombolja, ami még megmaradt nekünk! A felnőttek is visszatalálhatnak
gyermeki énjükhöz, ha tudják, van miért lelkesedni.
Akinek sikerült megszerettetnie azt,
amivel éppen foglalkozik, akár hivatás, akár hobbiként, már nem élt hiába!
Legyen egy képzeletbeli lámpánk, a
lelkesedés lámpája. Ha sötét időszakot élünk, gyújtsuk meg, mert ott a fény az
alagút túlsó oldalán!
***************************
5. REGÉNY FOLYTATÁSOKBAN
VÁRKONYI KITTY: 5. PARANCSOLAT - 2. FEJEZET (2. RÉSZ)
![](./2015_02_files/Várkonyi+Kitti.jpg)
Ő volt az egyetlen, aki hamar
végzett. Amíg nincs öt éves bejelentett címe a fővárosban, ne is reméljen
tanácsi lakást. De férj és gyerekek is kellenek hozzá, hiszen egyedülállókat
nem segít a Tanács. Vállaljon egy-két gyereket. Mondta neki az ügyintéző,
és Vali csak állt döbbenten, rámeredve.
– Most mit néz? Elvtársnő! Az egész
városban lakásgondok vannak. Mit képzel maga? Idejön vidékről, és lakást akar?
Menjen haza a falujába! Vagy adja el a házát és vegyen itt. Nem jótékonysági
intézet a Tanácsháza. Viszontlátásra!
Letörten és reményvesztetten
indult haza. Gondolataiban sokszínű változattal próbálta építeni a
lehetőségeit. Mire hazaért, már sejtette hogyan lehetne mégis lakáshoz jutni az
államtól. Valamikor, majd, a jövőben.
A városszéli roggyant albérlet jó volt arra,
hogy közös életük első napjait széppé varázsolja. Pali szinte birtokba vette
Vali testét, úgy és akkor játszadozva vele, amikor és ahogyan csak akarta. A nő
ernyedt élvezettel adta magát, hagyva mindent, amit csak a férfi akart.
Meglepve tapasztalt meg érintéseket, csókokat, melyek végighaladtak minden
pólusán, és vágyat ébresztve sejtjeiben, a nem ismert beteljesedés felé
kísérték. Teljes bizalommal engedte át magát, testét felkínálva fordult, amerre
Pali forró tenyere simította őt. A férfi szájjal és kézzel becézte, szavakkal
csillapította, suttogó édes bókokkal nyugtatta ernyedtségbe Valit.
- Gyönyörű vagy! Tudod?
Még annál is szebb – becézte Pali, ha valami szokatlant akart tenni vele.
- Gyere! Tárd szét a
combod, te Vénuszom, te! Emeld, emeld magasabbra! Igen. Így. Ez az! Jó vagy,
nagyon jó vagy.
- Jaj, Pali! –
nyöszörgött a nő – velem még sose csinált ilyet senki.
- Akkor most figyelj! –
susogta, ahogy Vali combjai közé tette a fejét, és kezének két ujja a nő
testének két különböző résébe hatolt be.
Ahányszor Valira nézett, csak
fokozta érzékeit a nő szája, de leginkább hullámzó, hosszú fekete hajának
erdejében kószált minden gondolata. Ahogy a hullámok ruganyosan csapódtak, majd
eltakarták Vali arcát, vagy hátra simulva hulltak szét, ugrálva a gyűrűk
tovább, tehetetlenül.
Alig telt el azonban egy
hónap, már kezdett nyilvánvalóvá válni, hogy egyre nehezebb élni egy komfort
nélküli vaskályhás sufniban.
-
Fát kell szerezni – fordult Pali felé az aggódó tekintet. Vali
dideregve húzta össze magán a kedvenc kardigánját.
-
Hova hozassuk? Vagy hová tegyük majd? Még ha telne rá se tudnánk hová
tenni, Vali.
A salakkal való mocsokkal sem
bírtak. Már mindenfelé azt öntözték a környezetükben. Bekúszott hétköznapjaikba
az elégedetlenség, a kényelmetlenség és a komoly nélkülözés. Vali alig várta a
reggeleket, hogy végre elmehessen otthonról. Már fázott éjjelente, ha Pali
kitakargatta, és hiába tanulta meg teste az örömöket, nem vágyott rá.
A kórházban, minden nap egyformának
tűnt számára. Bár haza sem kívánkozott, mégis folyton azt leste, mikor indulhat
végre az ócska albérletbe, és óránként figyelte, mennyi ideje van még hátra
addig. Ezen a reggelen is a szennyes halommal bíbelődött, és a számolás után
nagy batyuba kötve próbálta a kocsira emelni. Rosszul fogta, s ahogy a hatalmas
rongykupac ment a lendülettel, ő úgy maradt félig hajolva, majd elesett.
-
Mi történt, Valika? – kérdezte a főnővér, majd látva elgyötört,
fájdalomtól eltorzult arcát, orvost hívott hozzá.
-
Talán megemelte magát – tűnődött az orvos – fektessük be a hatos
kettesre. Aztán majd meglátjuk.
Meglátták. A harmadik napon már
mindenre fény derült, a vizsgálatok azonban folytak tovább. Porckorong sérv,
ami kizáródhat. Valinak viszont két hét után zsibbadni kezdett a bal lába,
ezért már a műtéthez szokás vizsgálatai folytak. Átvitték az ORFI kórházba, és
két nap múlva már meg is volt operálva. A kórházi ágyon fekve még a fájdalmak
se érintették mélyen. Szinte örült, hogy nyugalom és meleg veszi körül, hogy
nem kell felkelnie, begyújtani, mosni, főzni, munkába járni, és aztán újra
hazamennie. Gondolatai a jövőtől megriasztották ugyan, de nem akart foglalkozni
vele.
Pali minden nap bejárt hozzá.
Leült az ágya szélére, ha nővér lépett a kórterembe, azonnal felpattant.
Számtalanszor figyelmeztették, hogy ne üljön oda. De másként nem tudta volna
Valit simogatni a paplan alatt, és arcát egészen közel nyomni az arcához.
Ha kicsit figyelt volna, talán
észreveszi, mennyire terhes ez Valinak. Próbált szélre húzódni, minél távolabb
a férfitól, s arcát is elfordítva válaszolgatott.
-
Valami leveled jött – nyújtotta a borítékot az asszonynak. – Bírósági.
-
Nyisd fel! Biztos a válóper miatt. Megírtam már vagy két hónapja.
Pali töprengő arckifejezéssel tépte
a levél burkát. Érdekesnek találta, hogy Vali nem is szólt erről neki. Olyan
idegen ez a nő. Mintha nem is akarná, hogy szeressék, semmit nem árul el a
gondolataiból. Úgy viselkedik, mintha nem is lennének gondolatai, s aztán az
ember rádöbben, hogy mégis. Egy pillanatra felrémlett Pali előtt, hogy Valitól
még sose hallott semmit a jövőbeli terveiről. Vajon mit akarhat? Fogalma se
volt.
A levél tartalma arról
tájékoztatta Valit, hogy férjét nem sikerült megtalálni, a „címzett ismeretlen
helyen tartózkodik” címszóval érkezik vissza az idézés a Bíróságra.
-
Hol kujtoroghat az a részeg állat? – borult el Vali tekintete. – Biztos
kocsmáról kocsmára járogat. Oda nem is hordanak idézéseket. Na, majd ha jobban
leszek, elmegyek és megkeresem.
-
Mikor leszel jobban? – mosolygott Pali – Most nem vagy jól? Gyere,
sétáljunk egyet a folyosón. Mondanék valamit.
Vali felkelt, lassan és féloldalt
hajolva. Óvatosan bújt a kopott köntösbe, amit Pali hozott neki, nem is
kérdezte honnan. Lábait csúsztatva emelve ment, szinte csoszogott az aprónak
tűnő termetével, a hosszúra nyúlt férfi oldalán.
- Mi van otthon? – kérdezte.
- Hol?
- Hogyhogy hol? Hát, ahol lakunk.
Vagy mire gondolsz?
- Ja? Semmire.
- Baj van? – emelte arcát a férfi
felé Vali. Rosszat sejtett.
- Nem tudom, mi a baj.
- Szóval történt valami, igaz? Mi
van?
- Nem így akartam megmondani.
Tényleg. Talán nem is most kéne.
Vali meredten nézte Pali kék szemét.
– Mondd! Most már mondjad!
– Leégett – ült le a folyosó egyik
padjára Pali – Teljesen leégett, mire hazaértem. Valami szikra pattanhatott ki
a kályhából, vagy nem tudom mi. Lehet, hogy más volt, nem tudom. Tegnap, mire
hazaértem, már csak a tűzoltók voltak ott, meg a rendőrök. A háziak is ott voltak.
Vége.
Vali hitetlenkedve nézett.
-
Leégett a ház?
-
Inkább sufni volt az.
-
De Pali! Mindenem benne volt a sufniba. Nincs semmim. Felfogtad? Semmim.
-
Majd beszélek anyámmal, és odajössz.
Vali nem szólt. Dereka megsajdult,
ahogy Pali mellé akart ülni, így állva maradt. Érezte, ahogy szorongani kezd,
gyomra pici kemény gömbbé formálódott a bőre alatt, torka összeszűkült. A sírás
kerülgette.
Mire Pali hazaért a kórházból, ő már
a teljes kétségbeesésig felizgatta magát. Nyugtatókat kért, és altatót. Az
éjszaka így talált rá mélységes álommal és riasztóan magas lánggal égő házak
képeivel. Még másnap délelőtt is aludt, fogalma se volt a hőmérőzésekről, de
még az ágyánál végzett vérvételre se ébredt fel.
- Jól bealudt –
szólt a nővér a többi betegnek, ahogy vitte ki a kémcsöveket.
A kórházból három hét után eresztették el.
Pali elment érte és taxival vitte anyja lakásába. Pihennie kellett volna, de
ösztönösen tette a dolgokat „otthon”, hogy ne szólhasson az öregasszony
mindenért, hogy engedje őt békén lakni, legalább, amíg nem szedi össze magát.
Pakolt a férfi után, főzött neki, takarított, mosott rá, még Pali anyjára is,
amit aztán az csúnyán utasított vissza az anyai tekintély flegmájával. Óvatos
lett, és alattomos. Nem kedvelte az idős hölgyet, de folyton mosolygott rá,
szavaival kedvesen bánt, ha szólt hozzá, modora mindig hajbókolt az öregasszony
felé. Az őrületbe kergette vele.
A konfliktusok hol némán, hol
pedig zajosan követték egymást. Egyetlen napot sem hagyva ki, az egymás után
következők sorából.
Vali elhatározta, hogy azért
is lakást fog szerezni, és két hónap után, rábeszélte Pált, hogy menjen be ő a
lakásügyi osztályra és igényeljen ő lakást, hiszen ez az anyjáé, ők meg úgyis
összeházasodnak, ha sikerül végre elválnia. Beígérhet még gyereket is, hátha
kevesebbet kell majd az új lakásért fizetni. Még arra is rávette a férfit, hogy
a leégett albérleti címet adja be, mintha nem is ott laknának az anyjánál.
Hosszú lakásügyi huza-vona után sikerült realizálni egy főbérletet a hetedik
kerületben. Egy szobás, 35 négyzetméteres fél komfortot.
Közben a válást is
kimondták. Két évébe tellett. Marikával levelezést kezdett, folyton ígérve,
hogy magához veszi. Vele üzent a többi gyerekének is, hogy szereti őket és
értük megy. Marika őszintén hitt ebben, hiszen Vali járt is nála, egy-két napra
magával is vitte néha.
Palinak is elmondta a hat
gyerekét és a tervet, hogy majd a gyerekekre kap lakást, ha Pali elveszi.
– Hat? És ezt csak most
mondod? És csak így, mint valami semmiséget? Hogy-hogy hat gyerek? Te
hihetetlen vagy!
Vali semmit nem szólt, viszont
tovább tervezett, mint akit nem érdekel semmi külső benyomás, hír, vagy
vélemény, ő csak ment a céljai felé, húzva magával Palit is, akire
szüksége volt ahhoz, hogy elérje amit akar.
S ahogy megérkezett
Pista halálának híre, Vali hozzáment Pálhoz. Hasában domborodni kezdett a
hetedik gyermeke, akinek neve Emőke lett. Még terhesen elment meglátogatni
elhagyott gyermekeit. Csak Petihez nem vitte az útja. Lacikához ment először, ő
hiányzott legjobban a lelkének. A kisfiú őszinte örömmel rohant felé. Nyolc
éves elmúlt. A három év alatt öt nevelőszülőnél is járt már, mindenhonnan
elszökött. Folyton az anyját kereste.
– Csak pár év, kisfiam, és nálam
leszel megint – bíztatta Vali. Drága csepp fiam! Vinnélek most azonnal, ha
lehetne. De meglátod, jó lesz majd később! Meglátod.
Marikát viszont kivitte a nyárra.
Mire Emőke megszületett, ő ott volt, boldogan segített anyjának a kicsi mellett
való házimunkákban és mesélt, mesélt, mi minden történt vele és testvéreivel,
amíg nem lehettek együtt. A kamaszlány naiv hitével nézte a pesti világot és
anyját. Ismerkedett Pállal, aki mosolyogva fogadta őt, örült az üde,
bársonybőrű fekete hajú lány látványának. Barátsága jeléül csokoládéval
halmozta el és igyekezett a kislány kedvébe járni, csak minél jobban érezze
otthon magát.
Marika olyan jó pesztrának bizonyult, hogy
Vali kereset kiegészítésként jegykezelőnek ment a Nemzeti Színházba. Amíg ő ott
bámulta a darabokat, Marika ellátta az apró csecsemőt Pállal.
Hamar elillant a nyár,
melegéből alig hagyott hátra valami élményt Marika számára, hacsak féltestvére
apró mosolyait és gőgicsélő hangocskáját nem számítjuk annak. Pali mézédes
közeledései már megszokottá váltak, anyja hiánya pedig fel se tűnt.
FOLYTATÁSA KÖVETKEZIK.
![]() | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
A könyv borítója ***************************
6. A MAGYAR KULTÚRA NAPJA
KÖLCSEY FERENC: HIMNUSZ
A KULTÚRA NAPJA..
1823 JANUÁR 22. ÉN
FEJEZTE BE a Himnuszt Kölcsey Ferenc.
S nem sokkal több ideje, mint harminc éve ünnepeljük ezen a napon a Magyar kultúra napját.
E jeles nap alkalmából érdemes
elolvasni néhány gondolatot a Himnuszról.
Mindenkinek szép ünnepet. a
szerkesztő..
A Himnusz
EZT FELTÉTLENÜL OLVASSÁTOK EL!
és ne csak olvassátok, terjesszétek
is, a többieket is erre buzdítva!
A MI HIMNUSZUNK
MÁS MINT A TÖBBI . . . . . . . .
A Himnuszról 189 éves Nemzeti HIMNUSZUNK 189 éve, 1823. január 22.én írta le Kölcsey Ferenc Himnuszunk szövegét szatmárcsekei magányában. Erkel Ferenc jó húsz esztendővel később zenésítette meg.
Gyönyörű költői mű e 64 sor.
A tudós irodalomtörténészek azonban nem túl gyakran emlegetik, hogy
valójában miért is más ez, mint sok európai ország himnusza.
Mindjárt válaszolok rá - három példával is:
A németek például a Deutschland, Deutschland über alles, Über alles in
der Welt kezdetű szöveget ma már nem éneklik. A második világháború után - mondjuk így - a győztes Európa tiltakozott e megfogalmazás ellen, mert e szöveg ugyebár annyit jelent, hogy Németország mindenek feletti, mindenek felett áll - az egész világon. Megmaradt Haydn gyönyörű zenéje és ma, az eredeti himnusz-vers harmadik szakaszát éneklik a németek. - Bármily hihetetlen is, de csak 1991 óta.
A Szovjetunió himnusza a soha nem létező szabadságot emberiség
legnagyobb pusztítóit, Lenint és Sztálin éltette évtizedeken át. A mostani Oroszországnak - mondjuk így a jogutódnak - csupán 10 esztendős a himnusza.
A franciáké, az úgynevezett La Marseillaise - a vérben álló harcról
szól és fegyverbe hív.
E rövidke európai példákat csak azért hoztam ide, hogy lássuk a
legfontosabbat. Azt ugyanis, hogy a mi Himnuszunk nem éltet királyt, uralkodót, nem himnusza még a honszerző Árpádnak sem, az ország építő IV. Bélának úgyszintén nem, de még a diadalt diadalra halmozó Mátyást sem dicsőíti.
A mi Himnuszunk az évszázadokon át szorongatott,
kétségbeesett nép IMÁDSÁGA a mi megtartó Istenünkhöz.
Az irodalom tudós művelői tehát gyakran felejtik el - így emlegetni
e
csodálatos 64 sort. Tehát, hogy
ez egy KÖZBENJÁRÓ IMÁDSÁG:
Isten áldd meg a magyart!
Amíg nem volt Kölcsey Himnusza, addig is volt a magyarságnak
összetartó, kollektív imádsága, a nép ajkán őrzött énekekkel. Nem minden időszakban, nem mindig azonos belső erővel, hiszen pl. az elmúlt század diktatúrái / 1919-re gondolok és az 55 évig tartó magyar bolsevizmusra / tűzzel vassal irtottak mindent, ami nem a parancsszó ideológiája szerint született. De mondom: voltak a nép ajkán őrzött énekek, pl. a Boldog- asszony anyánk, a Székely Himnusz / ne hagyd elveszni Erdélyt Istenünk /, a reformátusok 90-ik zsoltára: "Te benned bíztuk eleitől fogva", vagy az evangélikusok "Erős vár a mi Istenünk" kezdetű Luther éneke.
Tehát mindig az Isten segítségét, áldását kértük harcaink
elcsüggedésünk, elnyomatásaink nehéz éveiben, vagy balsors tépte évtizedeink alatt.
Ilyen Himnuszt tehát egyetlen európai nép sem mondhat
magáénak, mint amilyet nekünk hagyott örökül a 33 éves Kölcsey, a szatmárcsekei szoba csendjében. A Nemzeti Múzeumban őrzött
kéziratban
csak egy-egy parányi javítás látható,
tehát szinte ömlött a tolla alól
e felséges 64 sor.
Sajnos mindmáig nem védi az
Alkotmány nemzeti imádságunkat,
pedig rátört a sorokra maga Rákosi is az 5o-es évek elején mondván: az mégsem lehet, hogy a dolgozó nép Himnusza, vagy bármely ünnepség az Isten nevével kezdődjön. Alattomos terve céljából magához kérette Kodály Zoltánt azzal a felszólítással, hogy írjon másikat, a szocializmushoz illőt.
1. Kodály rövid választ adott az
élet és halál diktátorának. Ezt mondta: ahhoz sem hozzátenni sem abból elvenni
nem lehet. Kodály a fejével játszott ebben a percben, de akkor Ő már Kodály
Zoltán volt, a magyar zenekultúra és művelődés
világszerte megkérdőjelezhetetlen tekintélye.
Rákosi nem nyugodott. Illyés Gyulát
is magához intette, aki akkor a költészet, a haladó magyar gondolkodás
legnagyobb vezéreként volt számon tartva itthon is, külhonban is, különösen
Franciaországban.
Írjon egy új Himnusz szöveget, mondta Rákosi, majd keresünk hozzá zeneszerzőt. A felszólításra Illyés ennyit válaszolt csupán: meg van az már írva.
Miért fontos ma, hogy a hamar
árvaságra jutó, betegségekkel küzdő,
Kölcsey mit hagyott ránk e nemzeti imában?
Azért fontos, mert a Himnusz
megírásának napját január 22.-ét 1989 óta a Magyar Kultúra Napjának mondjuk
ugyan - ám a magyar művészetek,a kultúra a szemünk előtt silányul el vagy hever
romokban.
Ez az állapot kiállásra, kitartásra,
s ha kell kiáltásra kell, hogy kényszerítsen minden jóérzésű, gondolkodó
embert, a magyar értelmiséget pedig kötelezően.
Mert látható módon megszűnt a tudás, a kultúra, az ifjúság oktatása és
az Istenhit közötti sok évszázados, megbonthatatlan egység.Ez, amit mondok nem vallási, még csak nem is vallásossági és még kevésbé templomi kérdés. Mert ott, ahol az iskolaügy, tehát a jövő nemzedékének oktatása, nevelése csak tantervi, tantermi feladat vagy egyszerűen csak munka vagy pénzkérdés,
OTT, ahol nem a magyar nyelv és
történelem a legfontosabb tárgy, ott a
jövő sírját ássák a nemzetoktatást eláruló politikusok.
OTT, ahol iskolákat zárnak be, vagy
síneket szednek fel politikai parancsra - mindegy, hogy milyen indokkal - ott,
azokon a helyeken temetők lesznek.
Ha hagyjuk.
OTT, ahol oly módon bomlik fel rend,
hogy tanárverést látunk a képernyőn, ott, a kisebbség törvénytelensége tobzódik
a többség felett egy - állítólagos
jogállamban. Olyan kisebbségé, amely a Kárpát-medencében az elmúlt 6 évszázad
alatt
nemhogy egy templomot vagy iskolát,
de még egy önsegélyező alapítványt sem tudott
létrehozni magának, legjobb szándékú vezetőinek erőfeszítésével sem.
OTT, ahol a kabarében téma lehet az
úgynevezett buta paraszt - nénikének öltözött férfiként - ott
ország-idegenek uralják a televízió és
rádió stúdióit. Akik e hazában nyilvánvalóan, nem érzik jól magukat
Ezt a gyalázatot nem követhetnék el büntetés nélkül egyetlen európai országban sem. Hogy ugyanis ostoba közröhej tárgyává tegyék az ország egyik nemzetmegtartó erejét, a parasztságot.
OTT, ahol a tovább tanuló
gyerek miatt a családoktól elvesznek
és nem adnak nekik, ott szellemi tolvajok járkálnak közöttünk és a társadalom legfontosabb sejtje a család ellen intéznek, előre megfontolt, sátáni támadást.
OTT, ahol az emelkedő árak ellenére
- lassan SEM tud
szaporodni a családi könyvtár - csak és kizárólag a CD-k és DV D-k, - ott már a globalizmus ütött tanyát. És úgy lesz, miként a globalisták szeretnék:lassan elvész a Pál utcai fiúk, a Robinson, Fekete István Tüskevára,Vörösmarty, Petőfi, Kölcsey, Arany költészete, Jókai száz meg száz felejthetetlen hőse. Ott apránként le lehet majd tagadni Móricz Zsigmondot, s hogy egyáltalán élt Gyóni Géza, Nagy László, Illyés Gyula, Sütő András, Német László vagy Kányádi Sándor.
2. OTT, ahol az orvost, a
rendőrt, a papot és különösen a
pedagógust az éppen uralkodó hatalom nem fizeti meg kellő megbecsülés
mellett ott a nemzetet a tekintélynélküliség barbár útjára akarják lökni.
És cselédsorba a 21.-ik században.
Wass Albert írja: "aki bántja a
magyart, Téged is üt. Nemzeted
jussát, igazát védeni kötelességed. Csak úgy lesztek erősek, ha megvéditek egymást. Mert bármelyik magyar vesztesége - a Te veszteséged is."
Mert, ha nem így tesszük, úgy
némaságunkkal és bénaságunkkal
hitelessé tesszük valamennyi, galád mozdulatukat. S legelsőül azért, mert 93 ezer négyzetkilométeres ország az egyetlen a világon, amely saját országával van körülvéve. Magyarországot - viharos, ám gyönyörű történelmével, máig példát adó kultúrájával, évszázadok óta a mai napig csodált művészetével - a jövő magyar generációjának kell átadnunk. Mert Magyarországot, a mi Hazánkat, csupán megőrzésre kaptuk elődeinktől. Magyarországot tehát meg kell menteni!
Kölcsey szavaival kérjük ezt,
Himnuszunk utolsó versszakával:
Szánd meg Isten a magyart, kit vészek
hányának,
Nyújts feléje védő kart tengerén
kínjának,
Balsors, akit régen tép, hozz rá víg
esztendőt,
Megbűnhődte már e nép a múltat s
jövendőt.
***************************
7. ARCKÉPCSARNOK
HORENKA ERIKA SOROZATA: ASZTALOS ÁGNES
Kihívások és a Paraszupersztár
Asztalos Ágnessel, a Mozgássérültek
Országos Egyesületének koordinátorával beszélgetek munkájáról s a tavalyi
Paraszupersztárról.
– Mondana magáról néhány gondolatot?
– A végzettségem szociálpedagógus -
szabadidő-szervező. Közel áll hozzám a fogyatékossággal élő emberek világa,
hiszen korábban hat éven keresztül látássérült, valamint siketvak személyeket
segítő egyesületeknél dolgoztam, ezután a Mozgáskorlátozottak Egyesületeinek
Országos Szövetségéhez (röviden MEOSZ) kalauzolt a sors: felkértek a
Paraszupersztár tehetségkutató rendezvény koordinálására. Nagy örömmel
vállaltam el ezt a különleges, kihívásokban gazdag, értékes feladatot, melyet
első alkalommal rendezett meg szövetségünk.
– Beavatna minket, hogy mi a
munkája, feladata?
– Feladatom összetett: koordinálom,
szervezem a tehetségkutatóval kapcsolatos összes felmerülő éppen aktuális
teendőt, például az induláskor a jelentkezők jelentkezési anyagait
dokumentáltam, együttműködtem a zsűritagokkal, külső rendezőkkel, szervezőkkel,
a catering cég vezetőjével, a rendezvény helyszínéül szolgáló Angyalföldi
József Attila Művelődési Központ munkatársaival, tájékoztatást nyújtok az
érdeklődőknek, a tehetséggondozás kapcsán tartom a kapcsolatot a versenyzőkkel,
érintett szakemberekkel, tehát minden olyan tevékenység az én feladatom, ami
egy ilyen jellegű rendezvény számtalan kisebb-nagyobb, de fontos teendőjének
megvalósításához szükséges. Rendezvényünk megszervezéséhez természetesen sok
segítő személyre is szükség volt, ezért részt vettek benne a MEOSZ
munkatársai és külső szakemberek; együtt valósítottuk meg elképzeléseinket,
céljainkat.
– Mondana néhány szót a
Paraszupersztár indulásáról?
– A rendezvény ötletgazdái -Farkas
Bálint színművész és Bálint Emese színész, énekes, harmonika művész -
felkeresték szövetségünk elnökét, aki örömmel támogatta ennek a rendezvénynek a
megvalósulását. Az ötletgazdákhoz csatlakozott Monspart Sarolta világbajnok
tájfutó is, aki a zsűri elnöki tisztet vállalta.
– Összegezné a pályázat végeredményeit?
– A ParaSzupersztár fő célja, hogy
rátaláljunk azokra a fogyatékossággal élő tehetségekre, akik eddig még nem
tudták megmutatni magukat a szélesebb nyilvánosságnak, és a tehetségkutató
folytatásaként egy tehetséggondozó program keretében segítsük őket kulturális,
művészeti pályájukon.
Két fő kategóriában hirdettük meg a Paraszupersztárt, ezeken belül voltak
alkategóriák: előadó-művészeti (próza-és versmondás, ének, hangszeres zene,
tánc, színjátszás, egyéb) és alkotóművészeti (fotó, film, festmény, grafika,
nép- és iparművészeti alkotás, saját irodalmi alkotás, kisplasztika.) Összesen
közel 450-en jelentkeztek egyének és csoportok egyaránt. A jelentkezés
feltétele nem volt életkorhoz kötve, így a közönség megismerhetett általános
iskolás és 90 éves fellépőt egyaránt, valamint fogyatékosság típusától
függetlenül bárki jelentkezhetett.
Célkitűzésünk volt továbbá, hogy az ép emberekhez közelebb hozzuk a
fogyatékossággal élőket a művészetek varázslatos világán keresztül, elősegítve
ezáltal is fogyatékossággal élők társadalmi elfogadásának folyamatát, amivel
kapcsolatban még nagyon sok és szerteágazó teendő van.
A tehetségkutatóról számos pozitív hangvételű újságcikk, riport, beszámoló
készült, és döntő többségében kedvező, bíztató visszajelzéseket kaptunk
rendezvényünkről és ez megerősített minket abban, hogy érdemes volt
megvalósítani, hiszen sok fogyatékossággal élő fellépőnek, alkotónak nagyon
sokat jelentett szakmai, vagy magán jellegű önmegvalósítása tekintetében.
– Olvastam az oldalukon, hogy az
előadó-művészeti kategóriában 160 indulóból 52 jutott az elődöntőbe.
Döntősökről lehet tudni valamit?
– Az előadó-művészeti kategóriákban
jelentkezett versenyzők esetében a zsűri tartott egy úgynevezett előszűrést az
összes jelentkező beküldött produkcióiról szóló felvételei alapján és így
került sor október 6-án és 7-én az elődöntőre, majd december 5-én a döntőn a 19
továbbjutó mérte össze tehetségét próza-és versmondás, ének, hangszeres zene és
tánc kategóriákban. Próza-és versmondás kategóriában két első helyezettet
választott ki a zsűri: Jobák Mártát és Harza Márkot. Ebben a kategóriában nem
volt második és harmadik helyezés, mert csak hárman indultak a döntőben. Ének
kategóriában első helyezett lett Szluka Lídia, második Tóth Viktória, harmadik
Balázs Zsolt. Hangszeres zene kategóriában első helyezett lett Hegedüs Petra,
második Cselinácz Marko, harmadik a Szarkaláb zenekar. Tánc kategóriában első
helyezett lett a ParaDance Company kerekes székes tánccsoport, második Tóth
Károly, harmadik Miklós Rómeó.
A nyertes produkciók stílusa nagyon vegyes volt, így a közönség egy igen
színes, szórakoztató és nívós műsor kavalkádot láthatott december 5-én az
Angyalföldi József Attila Művelődési Központban: ária, néptánc, népmese,
kortárs művek is szerepeltek a repertoárban.
– Mi alapján, hogyan döntött a zsűri
mindkét kategóriát tekintve, hisz mind a pályázók, mind pedig a zsűri
szakmaisága széles palettán mozgott?
– A zsűri tagjai szigorúan szakmai
szemmel nézték és értékelték a produkciókat, valamint az alkotásokat minden
kategóriában és nem vehettek figyelembe egyéb tényezőket, mint például a
versenyző fogyatékosságának típusa, előképzettsége, hiszen a Paraszupersztár
azzal a céllal született, hogy az igazán tehetséges jelentkezőket fedezze fel,
akik a későbbiekben segítséget kapnak művészi pályájuk elindításához, vagy
egyengetéséhez.
– Az alkotóművészeti kategória
résztvevőinek értékeléséről lehet esetleg tudni valamit?
– Festmény kategóriában, azon
belül ifjúsági korcsoportban első helyezett lett Farkas István, második Imri
András, harmadik Plenter Mónika. Festmény kategóriában, azon belül felnőtt
korcsoportban első helyezett lett Kovács Tiborné, második Vereb Csabáné, harmadik
Német Sándor.
Fotó kategóriában első helyezett lett Koncz András, második Kis Banké Kondákor
Marianna, harmadik Dr. Némethné Durkó Annamária.
Grafika kategóriában első helyezett lett Jákó Balázsné, második Zsoldos Irén,
harmadik Blaskó Bence.
Iparművészet kategóriában első helyezett lett Gere István, második Dékányné
Gyenes Margó, harmadik Dobra Gabriella.
Kisfilm kategóriában, azon belül intézményi keretek közt, segítőkkel készített
film kategóriában Kovács Márton lett a nyertes, kisfilm kategóriában azon belül
önállóan készített film kategóriában Weér Szabolcs lett a nyertes.
Kisplasztika kategóriában első helyezett lett Kiss János, második Pető
Mátyásné, harmadik Végh Martin.
Népművészet kategóriában első helyezett lett Koscsó Istvánné, második Rózsa
Ibolya, harmadik Ifj. Dániel Gábor.
Saját irodalmi alkotás kategóriában első helyezett lett Mihály Andrea, második
Nagy Norbert, harmadik helyezést ért el megosztva Rákóczi Piroska és Boldog
István.
A felsorolt nyertesek alkotásai
kiállításra kerültek eredetiben az Angyalföldi József Attila Művelődési Központ
aulájában december 5-én, illetve monitoron folyamatosan vetítettük a többi
zsűri által kiválasztott alkotást.
– Kifejtené kicsit bővebben, hogy
mit takar a tehetséggondozó program?
– A tehetséggondozó program
keretében szeretnénk személyre szabott segítséget nyújtani a nyerteseknek,
ezért felmérjük az egyéni igényeiket, hiszen így tudjuk a leghatékonyabban
támogatni őket. Tehetséggondozás keretén belül lehet, hogy például valakinek arra
lesz a legnagyobb szüksége, hogy egy énektanártól, vagy koreográfustól vegyen
órákat. A nyertesek pénz és egyéb tárgynyereményeket vehettek át a döntőn a
MEOSZ és különböző adományozók jóvoltából és ezek a nyeremények is
hozzájárulnak sikereik, céljaik eléréséhez, tehetségük kibontakozásához, vagy
akár kikapcsolódásukhoz, hogy újult erővel felvértezve, könnyebben vehessék az
életükben felmerülő akadályokat.
– Idén is kiírásra kerül e pályázat?
– Ez még a jövő titka, hogy
megvalósulhat-e újabb Paraszupersztár tehetségkutató, hiszen ez megfelelő
mértékű anyagi forrás előteremtésének függvénye is, de a visszajelzések alapján
igény mutatkozik rá, hogy újra megrendezzük, sokan érdeklődnek ezzel
kapcsolatban és én örömmel vállalnám újra a koordinátori teendőket.
– Köszönöm az interjút s kívánok
további jó egészséget és sikereket munkájához.
***************************
8. NOVELLÁRÓL NOVELLÁRA
JENEI ANDRÁS: A HAZUGSÁG
Kedves Olvasók!
Már több alkalommal olvasható volt a Megszólalok oldalain írásaim némelyike. Remélem a most közölt két hír ( amely nem összefügg, csak majdnem egy időben történt) szintén örömöt adhat nemcsak nekem, hanem mindenkinek. S a titka, ami pedig közös, hogy azok az emberek adják nekem az ihletet, s a kitartást, akik szorgalmasan olvasnak itt a magazinban, vagy máshol.
................................................
Megjelent „Tengercseppek” című
novelláskötetem hangos könyv változata. A kötetet szabadon letöltheti bárki.
Íme az információk:
Jenei András: Tengercseppek (Válogatott
novellák)
Magánkiadás, Pécs, 2015 Felelős kiadó: Ambrus Attila József ISBN 978-615-80005-1-2 Előadja: Gépész (Király Gábor) A kiadvány copyright jellemzője: Nevezd meg! – Ne add el! – Így add tovább! 2.5 Magyarország (CC BY-NC-SA 2.5 HU)
Online megtekinthető:
CD borító:https://felolvaso.wordpress.com/2015/01/29/jenei-andras-tengercseppek-valogatott-novellak/ http://goo.gl/Bt2okC
.............................................
Tavaly decemberben meghirdette a
Gazdagréti Közösségi Ház a „Száncsengő” adventi egypercesek irodalmi
pályázatát.
A
rövid idő alatt nemzetközivé váló pályázatra több, mint 180 alkotás érkezett
vers és novella kategóriában; az alkotók életkora a 7 és a 80 év között
mozgott.
A rangos zsűri nehéz döntés után több különdíjat is kiosztott, de büszkén mesélhetem el, hogy én a 3. helyezett lettem „ A hazugság” írásommal. Remélem a magazin olvasóinak is tetszik majd. Íme:
A hazugság
Apám vastag pulóverben, a hótól még vizes csizmájában gubbasztott a szegényesen megrakott, enyhe langyosságot adó kályhánk mellett. Olvasott; háta mögött a nemrég levágott fenyőág, amelyről hatalmas cseppekben olvadt le a hó és a jég, szomorúan támaszkodott a falnak. Anyám, a megidősödött, élettől meggörnyedt testével görbén állt a konyhaszekrény előtt. Tudta, hogy most főztem teát, de ő a megszokott egyszerű limonádéját készítette el; neki az is jó volt. Bután nézett a cukrosedényre( a tartó alján már alig volt valami), amelyből néhány kanállal tett a poharába, tudta, ez nem oldja meg a dolgokat. Csend volt. Hazaértem, de nem beszélgettünk. Apám hallgatott és olvasott, anyám némán tűrte a nyomort, nekem meg cikáztak a gondolatok a fejemben. Ez a karácsony?! Egy fenyőág, amely meghalt azért, hogy felakasszanak rá néhány cukrot, egy pár díszt és semmi ne kerüljön alá? Még az a meghitt családi együttlétből fakadó szeretet sem, ami néhány éve megvolt? Kint tombolt a tél. A tájat betakarta a hó, a kopasz ágakat marta a hideg, bent pedig megállt a világ. Magányosabbnak és elhagyatottabbnak éreztem magam, mint máskor. Ott ültem, gyomromat marta a szokatlan étel, ami egykor természetesebb és jobb volt, mint ma bármi más; egész testemben a jajveszékelés kiabált. Olyan sok helyen szép és boldog ez az ünnep. Még ott, ahol dolgozni kell ott is. De nálunk ez már régen kihalt. Nem az ajándékok halmaza hiányzik, csak annyi: „- Fiam, boldog karácsonyt!”
Mindenkinek Köszönöm!
Jenei András
***************************
9. ELMENT A DALKÖLTŐ
S. NAGY ISTVÁN EMLÉKÉRE
Ez ÉV ELSŐ HAVÁNAK KÖZEPÉN,
NYOLCVANEGY ÉVES KORÁBAN, pont a születés napján, elhunyt S. Nagy István
dalszövegíró.
Hatalmas életművet hagyott maga után, s dalai által örökké él a szívünkben. Feleségével, Csongrádi Katával készült riportot közöljük mindazoknak, akik még nem hallhatták. Emlékét megőrizzük, dalait hallgatva emlékezünk majd rá.
A szerkesztő
Talán ezt a riportot még nem
hallottad. Csongrádi Katával a fem3on, https://www.youtube.com/watch?v=xAXGXbBj5Ig
Nyugodjon békében!
***************************
10. ELMÉLKEDÉSEIM
NAGY VENDEL: RAGASZKODOM A TÁRGYAIMHOZ.
Viszonylag hosszú életem során sok tárgyat halmoztam fel.
Fontosakat,és kevésbé értékeseket egyaránt.
Néha észreveszem, hogy eltűnnek dolgaim, vagy elvesznek, vagy ellopják, vagy
pedig a kazánban eltüzelik őket. Ez mindig túl későn derül ki, mikor éppen keresem
valamelyiket. Ja az a kacat? Már rég nincs meg. - mondják, s én
tehetetlenségemben dühöngök hetekig. Milliméterre tudom mit hová teszek,
hogyha keresem, azonnal megtaláljam.
Szakmáimból eredően, rengeteg jófajta szerszámaim vannak. kiegészítve szakkönyvekkel
szótárakkal, rajzokkal stb. Csak jó szerszámokkal lehet precíz munkát
végezni. Soha nem kellet semmit kölcsönkérnem, mert ami kellett
megvettem,vagy saját kezűleg legyártottam.
Forrázó teknő üstház, rénfa, hastok, kapu, kerítés, víz, gázvezeték,
központi fűtés. Ez öt szakmámból adódott, de bele tudtam nyúlni a
villanyszerelésbe és a famunkákba is. A házunkat én vakoltam, én festettem, míg
fizikailag bírtam.
VISZONYLAG SZÉP KÖNYVTÁRAM VAN, DE MIVEL A KÖLCSÖNADOTT KÖNYVEKET SOHA NEM
KAPTAM VISSZA, NEMSZÍVESEN ADOK ODA SENKINEK KÖNYVET, MÉG OLVASÁSRA SEM.
SZERSZÁMAIM SEM KERÜLNEK VISSZA, EZÉRT MAMÁR NEM ADOK SENKINEK SEMMIT. EZÉRT
TALÁN SOKAN BUNKÓNAK TARTANAK, de az idők mostanára megváltoztak.
Minden tárgyhoz valami emlék fűz, s ezért ragaszkodom ilyen betegesen hozzájuk.
Ha elmegyek itthonról, sok
dolgot viszek magammal, amire esetleg szükségem lehet utam során. Iratok,
pénztárca, telefon mindig van nálam. Apám bölcselete szerint táska, szatyor
mindig kell,hogy legyen, mert ha találsz valamit az úton, legyen mibe tenni.
Mert ha nincs nálad semmi, akkor a fenekedbe dugják, annak pedig nem örülnék.
Író féle embernél papír és tollnak mindig kell lennie, hátha eszébe jut valami.
Igazi szekszárdi Börcsök bicska állandóan van a zsebemben, mert egyszer
egy hölgynek szüksége lett volna rá, de nem tudtam vele szolgálni.
Akkor megkorholt.
Milyen ember az, akinek bicskája és szeretője nincsen? Azóta van kés nálam,
pedig nem vagyok késelő típus.
Kulcscsomó elmaradhatatlan a zsebemből. Állandóan bezártsági érzésem van. Kulcs
nélkül nem érezném magam biztonságban. Megbolondulnék, ha nem tudnék
kiszabadulni valahonnan. Öngyújtó is van a zsebemben. Múltkor is
körbevettek nem igazán magyar fiatalok, és mondták, hogy adjak cigarettát.
Mondtam, hogy nem dohányzom, de ez őket nem érdekelte. Oldjam meg valahogy a
problémát. Tüzet tudok adni, s elővettem vízcsap alakú tűzszerszámomat,
amit a lányomtól kaptam, szakmámra való tekintettel. Tulajdonképpen ez nem is
vízcsap, hanem tűzcsap, mert nem víz jön belőle. Ez talán őket is
megzavarhatta, mert békén hagytak.
Állandóan a zsebemben lapul egy piros bohócorr. Könyvbemutatóimon
versbemutatóimon, klubdélutánokon gyakran kérdeznek politikai
nézeteimről. Mivel én közszereplőként direkte nem politizálok, ilyenkor
felteszem a krumpliorrot,és azt mondom: Az ELVEM AZ, HOGY BOHÓC NE
POLITIZÁLJON.
EGYÉBKÉNT EMGEM MINDENFAJTA POLITIKA ÉRDEKEL, FŐLEG A GAZDASÁGI, A SZOCIÁLIS, A
KULTÚRÁLIS, STB. CSAK EGY NEM: a pártpolitika. Túl kevés már az időm ahhoz,
hogy felesleges dolgokra pazaroljam.
Most bevezetésként csak ennyit a kedvenc tárgyaimról. Még
jelentkezem.
Szeretettel üdvözlök mindenkit: Vendi
Egyebet nem mondhatok.
***************************
11. ÜLTETTEM DIÓFÁT..
NAGY VENDEL: UNOKÁS VERSEK
..........................................................
USGYIKA A SETTENKEDŐ
Keletről pitymallik,
Hajnal akar lenni.
Felveti fejét a Nap,
Fekszem az ágyon
Becsukott szemmel,
Mint rendesen.
Nem jött az álom
Hiába várom
Csendesen.
Surranó árnyék,
Aprócska léptek,
Halk neszezése
Jut el fülemhez,
Szemem hunyva hagyom.
Kis tenyerével
Simítja arcom,
- Melyik az?
Szigort színlelve
Kérdem, s összerezzen,
Mint ki tilosban jár
Halk szuszogással
Szeppenve áll.
Ágyam előtt.
- Te vagy?
Kérdem enyhülve.
- Igen, te vagyok!
Felel lelkesen,
De már fejét rázza,
Rájött a hibára.
- Nem, papa!
- Én vagyok,
- Alexa!
S könnyem csordul
A gyűrött párnára.
2013.01.18
***************************
12. KREATIVITÁSUNK AD ERŐT
GERENCSÉR HAJNALKA: FONALGRAFIKA
Kedves Olvasóink!
A mostani újságban ismét 2 alkotást
készítünk fonalgrafikával . Az egy pontból a körvonal pontjaiba öltögetéssel
készülő mintákat centrális mintáknak nevezzük, amelyek elsajátítása rendkívül
egyszerű.
Szükségünk lesz egy kb 15 x 20 cm –
es hungarocell táblára,
különböző árnyalatú varrócérnákra,
cellux ragasztóra,
vékony, hegyes, kis lyukú varrótűre,
4 db gombostűre,
ollóra,
géppapírra,
valamint az alapanyagra, amely műszaki rajzlap, vagy egyéb színes karton
Az 1. munkánk egy
keretmotívum.
Ezt nagyon sokféleképpen
felhasználhatjuk, akár álló, akár fekvő helyzetben. A keretbe tehetünk
fényképet, matricát, sőt akár feliratot, vagy kártyanaptárt is.
Mindenféleképpen téglalap alakú kartonra, vagy műszaki rajzlapra készüljön. A
színét Önökre bízom. Egy sötétebb alapon a fehér fonal is nagyon jól mutat. Egy
színnel dolgozunk. A számítógép segítségével a kívánt nagyságra nagyítás
után előkészülünk.
Először a sablont lefénymásoljuk,
vagy a számítógép monitorára fektetett papírlapra átmásoljuk. A hungarocellre
rátesszük a kartonpapírt, majd a sablont, amin a kilyukasztandó pöttyöket
látjuk. 4 ponton gombostűvel rögzítjük a mintát, hogy el ne mozduljon szurkálás
közben, de ez a 4 pont a minta része kell, hogy legyen, mert különben az
eredeti mintán is megjelenik ez a 4 pötty. Kiböködjük egy gombostű
segítségével.
Miután átkerülnek e pettyek az
eredeti kartonra, tapintással is érezhető, hogy melyik lesz a színe, ahol sima
a felület, a hátulja pedig, ahol rücskös a böködés által. 1 szálasan befűzzük a
tűbe a cérnát, és ügyelve arra, hogy soha ne a lyukra kerüljön a ragasztó,
cellux darabkával rögzítjük a cérna végét. A rajz alapján dolgozunk. Az
"A" 7 öltés egy pontba, míg a "B" 4 öltés egy pontba. Munka
közben legyen előttünk a készítendő munkánk mintája. Ha elfogy a cérna, akkor
az új cérnánkkal együtt is rögzíthetjük. Ügyeljünk arra, hogy a minta
belsejében legyenek a ragasztott felületek. Ha elkészült a fonalgrafikás
munkadarab, érdemes ráragasztani egy másik lapra, amivel a hátoldalt
eltüntetjük.
A 2. munkánk egy virágos képeslap
lesz.
Ezzel a virágfej mintával
készíthetünk könyvjelzőt is.
A munkát a szokott módon sablonná
alakítjuk, amelyet a hungarocellre helyezett kartonpapírra, vagy műszaki
kartonra megfelelően elhelyezve kiböködjük.
A virágokat egy színnel, de akár
virágfejenként más színnel is varrhatjuk. Az 5 szirom közé a végén sárga színű
gyöngyöt ragasztunk. A virág szirmai egy pontból 8 öltéssel készülnek,
hasonlóan a januári csillaghoz és a keretmotívumhoz. A szára akár férc, akár
gépöltésnek megfelelő módszerrel készül, a szomszédos lyukakba kell ölteni. A
virág levelei ismét centrálisak, azaz 1 pontból öltünk a körvonal minden
pontjába.
Jó munkát kívánok: Gerencsér
Hajnalka
***************************
13. VERSRŐL VERSRE
SÓLYA VERONIKA: Elmondanám
Szemedbe nézve
Elmondanám néked, Mily nagyon Szerettelek téged, S amit szívem mélyén Te irántad érzek. Elmondanám néked Álmaimban veled élek. Igazán és őszintén Elmondanám végre, De a hangom Nem ér fel az égre. A képzelet húrjain Vágyak dallama zendül, Öröm és bánat Egyszerre csendül. Szemedbe nézve Elmondanám néked Imádság lett A te emléked.
2014-01-31
..................................................
MÁTYÁS RITA: Szemeid börtönében...
Magas falak között bolyongsz,
A bezárt világtól viszolyogsz! Lelked fekete világa, hangtalan sír az éjszakába, Hová tűntek el a fények? A színek az éjről mesélnek. Istenem, Uram, reményem! segíts rátalálnom a szépre!
Gyönyörű, szikrázó napfény,
ha még egyszer enyém lehetnél! Ha még egyszer láthatnálak, és a szívembe zárhatnálak!
Szemem tükrözné fényedet,
szívem dobolna szerelmesen. Lelkem, lelkedhez simulna, orcámon mosoly virulna.
2015.01.15.
......................................................
Mezősi György Miklós: Antik érzelem
Mindenkinek szívét saját Istene,
Istennője tartja könnyed-finoman Ujjai közt, és annak biztos helye Örökké ott van maradandóan.
Védelmet nyújt ártó erőkkel szemben
Tenyerébe vésve sorsunk hordozza Végtelen irgalomban, kegyelemben, Saját lelkét önzetlen odaadva.
Reményem, hogy téged sem hagy
hidegen,
Hogyha versemben vallom meg, szeretlek, És szívem vágya viszonzásra talál.
S' mint antik szobrot a
nemesfémrozsda
Lelkünket bevonja a hű szerelem. S' nem választhat el minket, csak a halál.
Gödöllő, 2015. január 14.
.......................................
Fellner István: FEHÉRBE ÖLTÖZÖTT A
LELKEM...
fehérbe öltözött a lelkem,
fehérbe a táj,
a béke - vele hallgatásom mi örök, fehér mi eddig - setét színben - foltosban - lucskosban hevert,
fák ágain fehér kesztyű,
ring a szélben integet, lehajtott fővel - alattuk - magamat keresem, s ha találnék is valakit, ki ismer - felismer, lágyan ringó fehérben, ő is tűnne - eltűnne,
bizományba küldtem
eddigi életem, bizományba ha valami - lenne – velem - meglegyen,
szétszóróm hát a fehérbe,
lelkemet szívem, hogy látni lehessen, színben nem üt el, s csak annyi még - ha valaki kérdezne, ismerted?
csak bólints csak bólints...
………………………………………....
Bíró Melinda: Kettétépett
selyemfonál
Lelkem lángot vetett
Kezed testem kereste Szád elcsókolta az utolsó Csókot Mikor szemed Még igent mondott Szobánk falán Meghúzódott a csend Csillagok fürkésztek Az ablakszemeken Az elfáradt idő A faliórában megrekedt Belőlünk a szerelem Lassan kiégett Lépteid nyomot hagytak Szívemben Ahova bekéredzkedtél Nem is olyan régen Kiadó szívedet kínáltad Nekem Álmodból idéztél fel Engem Lettél a lélektársam Én megbíztam benned Mos,t becsukom utánad Szívem ajtaját Kettétépem szerelmünk Selyemfonalát
2015.1.16.
……………………………………….......
felettem gyülekeznek az álom
madarak,
jó éjt kívánva dalolnak, elringatott a lágy csicsergésük, jó éjt, lelkem álomra szenderült! Jó éjt kívánok én is mindenkinek, habár hangom most nem értitek, csak tollam által ismertek, de egyszer én is dalolok, hangom harsan majd az éjben, kiáltásom elér majd mindenkihez, jó éjt, zengem hangosan nektek!
……………………………….…….....
KÖZÖS VERS
A Szép Szavak Szerelmesei csoport:
9 ember közös sorai.:
A Szép Szavak Szerelmesei csoport:
9 ember közös sorai.:
Megszólalok Nagy Vendel, Márton
Keszthelyi,
Gyöngyi Szentesi Horváth, Éva Reményi, Endre Rácz, Szebenyi Judit, Kovács László, Erzsébet Irma Mráz, Mátyás Rita.
Kalitkába zárva…
Régi kép a falon mit elfeledtél már,
Fényében megkopott, de csodálóra vár. Megszólalok Nagy Vendel Galamb szívedet kalitkába zártad, kinyitod vad gerléd turbékolására. Márton Keszthelyi
Fájdalom mit mutat, így is fogva
tart,
A szabadság mi ott van, vele összetart. Gyöngyi Szentesi Horváth Szabadulnál, de fájólelked kalickába zártad, Végy példát galambodról, engedd szabadon vágyad. Éva Reményi
Tested rabnak érzed, bár a lelked
szabad,
Mint a szó, ha fájón szívedből felszakad. Endre Rácz Levegőhiányban, te tavaszt alkottál. Szenvedő alany nem vagy, hited átformált. Szebenyi Judit Fogva tart a lelked és bűnöd nem enged, Tárd ki a szívedet, vezéreljen szeretet. Kovács László Kinyitom az ajtót, hogy szállhass szabadon, A rabság halálod, azt nem akarhatom Erzsébet Irma Mráz Testem még fogságban, de lelkem már szárnyal, szívem kiszabadult pár emlékfoszlánnyal. Mátyás Rita
.....................................................
Adamecz László: OLGA LÁTOD…(SZ.O)
Olga, látod örvényeidet,
lepkeként csapkodva,
gyengülő kísérleteket.
Arra teremtettél nekünk,
szeretetedben éljünk.
Zavarodott világunkban,
áldást adó soraidban,
szánj nekünk békét ma,
sorok közt legyél az ima.
……………………………………
Adamecz László
OLGA ÜZENETE /SZ.O./
Szivárványos színekben,
mosollyal telítve,
mindennap, új ruhában,
fotózva, mókázva,
üzen nekünk- áhítatot,
lélek zendült- pillanatot,
reményt adva - olvasónak,
reményt adva - kíváncsinak,
szép az élet barátom,-
az Isten is megáldjon!
------------------------
Adamecz László
+36/70- 235- 2733
Tatabánya, Léleksegítő alapitvány
………………….......……………....
NAGY VENDEL: SZÁLLOK A SZÉLLEL..
Szállok a széllel, éjféli madarakkal
Nyakunkat nyújtva a sarkcsillag felé, Tollunkat tépi vad vihar erejével, Zord fellegeket gördítve utunk elé.
Lábunk, szárnyunk összekötve
Haptákban repülve Saját vérünkben fürödve Guggolva húzunk el Az ég alatt, Ösztönnel ügyelve arra, Marad az ékalak.
Hangunk egész a földig leér,
Élesen jelez elöl a vezér, Nekifeszül a légnek Az elől repülő, Néha leváltja A mögötte jövő. Hogy pihenjen kicsinyét S magával rántja az örvény Könnyebb a követés.
Egyszer délnek,
Majd újra északnak, Ősi ösztöne a körforgásnak A sarki mágnes pólusa Mutatja az utat, Szabad madaraknak, S lenyűgöz az Auróra fénye, S a szférák zenéje.
2015.01.28
***************************
14. VÉLEMÉNYEM SZERINT
OLVASÓINK ÍRTÁK
PUBLIKÁLÁSI LEHETŐSÉG
Kedves Olvasók!
2015-től új rovat indul az MVGYOSZ
folyóiratában, a Vakok Világában, Irodalmi Sarok címmel. Ebben a rovatban
szeretettel és örömmel várom látássérült szerzőink műveit (kisebb
elbeszéléseket, novellákat, verseket, karcolatokat, rövid, humoros jeleneteket
a mindennapi életünkből) stb. A rovatban havonta közöljük az írásokat.
Műveiket köszönettel várom az alábbi
címen:
Csodálatos dolog megosztani
egymással érzéseinket, gondolatainkat, így az alkotókedv tovább nő!
Ihletben gazdag perceket kívánok: Árvay Mária az Irodalmi Sarok rovat szerkesztője.
.......................................
KEDVES VENDI...
Még nem értem a végére, most
csapongva olvasom, tetszik a "csoportosan
elkövetett" költeményfüzér, szépen egymásra hangolódtatok, igazán szép
versek születtek. A novellák meg olyanok mint az élet, néha
mulatságos, máskor rettenetes, az embert a hideg leli, s belegondolni
is rossz, mi lett volna ha ő maga kerül ilyen helyzetbe... Anna.
.......................................
Szia vendi!
A magazint nagyon színesre tudtad megcsinálni.
A Heni regénye felháborított,hogy milyenek történnek.
A másik regény is tetszik végre a Valinak jóra fordul a sorsa remélem a
gyerekeket is magához tudja venni?
A versek is jók voltak majd nem mind egyik.
A lájk írások közül leg jobban a Judit története tetszett, de jók voltak
aranyosak voltak az egeres meg a mézes kalácsos is meg a karácsonyos is
tetszett.
Milyen figyelmes vagy az egy éve meghalt orosz hölgyre is megemlékezel a
cipő fűzősre.
elég terjedelmes de megérte színvonalas jó volt.
Mindig színesebb és színesebbre sikerül. Gratulálok eredményes munkádhoz!
Szeretettel klarissza
....................................................
Szia Vendi!
Nagyon tetszett a legújabb magazin.
Szép volt a régi karácsonyi történet köszi, hogy megosztottad velünk.
Az elmélkedésben is sok igazság van mondjuk a már-már elcsépelt mondatokat. Az
ember bele sem gondol addig, amíg erre rá nem világítanak. Ez az írás ezt
megtette.
Tetszett a Szilveszter című vers is sok igazságot ír le a költő ez lehet szinte
az elmélkedés folytatása is. Jól összeválogattad a verseket.
Jenei Andrásról eddig nem hallottam az életrajza érdekes volt. Nagy akaraterőre
volt szüksége, hogy elviselje a vakság mellett a cukorbetegséget és később a
dialízist.
Nekem András regénye túl vad én főleg a romantikus, családregényeket vagy
orvososokat szeretem.
Másnak biztos tetszik kapsz majd pozitív visszajelzéseket.
Nem mindig van időm gép mellett lenni, de ha van időm szívesen kielemzem a
többi magazint is ha megérkezik.
Kellemes napot!
Üdv: Ildikó
.......................................
Mátyás Rita: A Megszólalok Magazin
képeinek leírása:
501. idei első újság.
1. Lectori salutem:
Az első, bevezető üdvüzletet mindig a lap tulajdonosa, szerkesztője,
Vendi írja. mellette a régi fotójáról néz ránk barátságosan a
könyvespolca mellől.
2.Életrajzi történet:
A könyv borítóképén a könyv főszereplője Csomor Heni látható, amint egy
kertben, a növények között, egy vörös színű EL-GO mopeden ül, egy rövid ujjú
kockás blúzban. Fején egy világos kék baseball sapka van.
3.Versek a nagyvilágból:
Csomor Heni rövid, fekete hajú
fiatal hölgy, farmerkabátban, kék kockás ingben. ó az első szerző, ebben a
rovatban.
A következő képen én vagyok.
Kedvesen mosolygok az olvasóinkra, Rövid sötétbarna hajam, kerek arcom van.Egy
kékes-barnás ujjatlan felsőben vagyok.
A szerkesztő úr Vendi üdvözlő
szövege mellett Vendinek egy régebbi iskolában tartott érzékenyítő
foglalkozáson készült fotója látható, ami valószínűleg egybeesett a karácsony
időszakával, Hiszen az asztalon előtte egy kis piros, fémből
készült karácsonyfa van, mellette egy piros gömb gyertya ég, egy kis ajándék
csomagocska van még az asztalon Barátunk egy okker színű zakóban, fehér
,kigombolt nyakú ingben ül egy feldíszített zöld színű iskolatábla előtt.
Adamecz Laci széles mosolyával
szája felett kis bajuszkával ,szögletes szemüvege mögül néz ránk.
4. Karácsonyi emlék:
Ács Nagy Éva türkiz színű
pulóverében szőke középen elválasztott vállig érő hajú nő, sötét keretes
szemüveggel látható, a prózai írása mellett.
5. Regény folytatásokban:
Várkonyi Kitti csinos, fiatal 35-40
éves körül lehet. Hosszú vörös haja, kék szeme van . Arcát a kezeire támasztva
ül az asztalnál fehér blúzban kedves zárt mosollyal néz az olvasó szemébe.
A könyv első borítólapján egy hosszú
vörös hajú nő van, vörös háttér előtt emlékeztet talán a tűzre, a háttérben egy
gyermek kapaszkodik egy rácsba. a hátsó borítólap egyszerűen narancssárga és a könyv
rövid tartalma látható.
6. Eredményhirdetés:
Az első helyezett Vendi barátunk, aki egy halványzöld, és keki színű pólóban
áll lakásuk előszobájában. Mellette van a díja. ami egy aranyharang, mely egy
fenyőágról lóg.
A második hely megosztva került kiadásra
a holtverseny miatt.
Ács Nagy Éva második díja egy ezüstharang szalaggal átkötve.
Írása alatt a képen egy fenyőerdő látható.
Dr. Kellner Szilvia második díja,
ugyanolyan ezüstharang szalaggal átkötve, mint az előző.
Az írása közbeni illusztráció, egy feldíszített karácsonyfaág , ami
narancskarikával, mikulásvirággal és különböző karácsonyfadíszekkel van
dekorálva.
A harmadik helyezett Molnár Kati
alkotásait látjuk a következő képen. Három, egy sárga, egy piros, és egy kék
gömb alakú karácsonyfa díszt vont be horgolással. Egy bronz színű
akasztóval rendelkező harang a díja. Alatta Bordó alapon fekvő fehér, horgolt
csillagocskák vannak.
Majd Gerencsér Hajnalka következik
10 lájkkal,aki fehér felsőben, vállig érő hullámos barna ,középen elválasztott
hajú szemüveges hölgy.
Ács Nagy Éva 8 lájkkal,türkiz színű
pulóverében szőke középen elválasztott vállig érő hajú nő, sötét keretes
szemüveggel.
Vincze Julianna képén a bal felső
sarokban egy fehér nap világít a sugarai körben meg vannak festve,
A kép alján emberek felfelé nézve, karjukat felemelve, mutató ujjukkal felfelé
mutatnak.
A következő kép egy adventi koszorú van fehér gyertyákkal, piros díszítéssel.
Árvay Marika fehér színű pólóban , barna rövid hajával,halvány mosollyal
néz kedves olvasóinkra.
9. Vakok és gyengén látók
karácsonya:
Horenka Erika képe változott. Egy
rózsaszínű terítővel leterített asztal mögött ül piros blézerben fehér blúzban,
és az elmaradhatatlan napszemüvege a feje tetején. Szőke, hullámos haja a válla
alá ér.Az asztalon vázában fehér nárciszok vannak.
10.Kreativitásunk ad erőt:
Az első fonalgrafika egy drapp körben lévő hópehely minta. A második fehér
négyzeten egy csillag forma.
Decsi Kiss János textilreliefje van
a rovat végén. Mintha egy templomot formázna, textil formákból,és fa anyagból.
13. Versről- versre:
Itt az első szerző Vendi barátunk. A
facebook-os fekete-fehér képe, ahol egy asztalnál ül, ingben, zakóban.
Kanczler Anna arcáról szinte süt az
optimizmus. Hosszú barna haja hátul össze van fogva Egy kötényruha van rajta
egy kockás blúzzal.
A saját versemnél a grafikus portrém
látható.
Kerek arcú, a képen szemüveges,sötétbarna hajú nő vagyok, Fehér kalappal a
fejemen, és sejtelmesen mosolygok a képen.
Szentesi Horváth Gyöngyi új a
szerzők között. Fotóján komolyan néz, Rövid fekete hajú szemüveges Szimpatikus
középkorú hölgy rózsaszínű blúzban.
Fehér Melinda hosszú szőke hajú,
szemüveges, fiatal hölgy lila pulóverben.
15. Egy régi kabaré jelenet:
a képen Benedek Tibor látható a kabaré jelenet, egyik jelenetében.1
16. Természetgyógyászat:
A képen az apróbojtorján fürtös, aranysárga virágzata látszik a képen.
És immár újra elérkeztünk a végére!
Remélem olyan jó kedvvel olvastátok, és láttátok a képzeletetekkel, amilyen
szeretettel én írtam nektek!
Jó szórakozást kívánok minden kedves
olvasónak, és a kedves barátaimnak! További szép napot kívánok
mindenkinek!
Szeretettel: Rita
..........................................
Kedves Vendel! Köszönöm a
Magazint!
Ez új esztendőben is kívánok sok és változatos verset, cikket, novellát,
rajzot, szorgos szerkesztői munkát, Neked, mint főszerkesztőnek legyen örömöd
minden újszülött magazinod megjelenésében..
.. és persze, így érezzenek az olvasók is, köztük én is!
Szeretettel: Emmy
........................................
Kedves Vendi!
elnézésed kérem, hogy most és csak ilyen röviden, de egyesületi
emberként az év eleje kissé sok munkával telik.
A magazint azért elolvastam, hiszen pihentet és művelődni is kell.
A kissé bővebb lapszám érezhető volt, de nem elnyújtottan. Az új
folytatásos írás is jó hosszúnak tűnik, s ismét megismerhetünk valakit
belőle. :D
A sok karácsonyi írás még visszapillantás, de én éreztem az újat.
Ami nagyon tetszett, hogy sok világbeli írt neked és ez erősíti, hogy
bizony kint is egyre több országban olvasnak. Így tovább!
Örülök, hogy végre Kopek is írt és olvas.
A MEK- es hírt köszönöm szépen és mindenkinek gratulálok!
Nem tudom, hogy mi lesz Gitty regényének a végén, de a főszereplőket
tényleg még az ág is húzza. Igazi kemény sors, hát bízom benne, hogy
jó vége lesz a könyvnek.
Idén még nem írtam, de talán, ha megnyugszik a világ és beáll a
munkatempó, lesz időm írni. Ha valami jön, ígérem küldöm. Addig
türelmed kérem.
András
................................................
Gratulálok Barátom! Örömmel olvastam
a lapot!
Tisztelettel, Barátsággal: Karcsi!
.................................................
KÖSZÖNÖM A 2015. ÉV ELSŐ MAGAZINJÁT,
TOVÁBBI SIKEREKET, AMIHEZ NÉLKÜLÖZHETETLEN AZ EGÉSZSÉG, EHHEZ MEG ELKÉL AZ
ÉLETBE VETETT HIT ALKOTÓI DERÚJE!
Üdvözlettel: János
................................................
Hello Vendi!Most is lenyűgöztél az
ízes történeteddel.
Ahogy az állatvilág táplálkozási szokásairól át tudsz térni az emberére, hát le
a kalappal.
Azzal pedig egyetértek, hogy a külországi állatvédőknek fogalmuk sincs,
hogy ők éppen mit esznek, és azok az ételek hogyan kerülnek az asztalukra, és
az étterembe.
Nem mondom, hogy nem sajnálom azokat az állatokat, amiket kényszertáplálással,
vagy borzalmas körülmények között nevelnek. De azért szerencsétlenek még mindig
csak azért léteznek a civilizált világunkban, mert háziasítottuk őket, hogy
aztán táplálékaink lehessenek.
Egy kicsit afelé hajlok, hogy a vegetáriánusok is fogadják el, hogy vannak nem
vegák, és ne tartsanak másokat barbároknak, csak mert a természet adta
mindenevő hajlamainkkal élünk. Ne akarják már bűnösnek kikiáltani azt, akinek
ízlik a hús, és szükségét érzi a fogyasztásának. Akkor békésen ellehetünk
egymás mellett. Ha pedig olyan felháborítónak érzik ezt a tényt, akkor el velük
egy lakatlan szigetre, ahol aztán élhetnek kedvük és ízlésük szerint.
Tévedés ne essék, én is vallom azt, hogy időnként jót tesz a mindenevő ember
szervezetének a húsmentes étkezés. Időnként.
Áttérve az édesanyádra, hát én is szívesen megkóstolnám azokat az ételeket,
amiket a gazdáinak felszolgált. :DDD
Végigborzongtam azokat a soraidat, ahol a kegyetlen történelmi tényekre és a
családodat ért eseményekre utalsz.
Az én családomat nem ilyen atrocitások érték. Az én nagyszüleimnek
Csángóföldről kellett azokban az időkben menekülniük, és nekik sem volt
kirándulás az utazás, mire kis hazánkban új otthonra leltek.
Sokat hallottam arról, milyen kegyetlen dolog volt, amikor a ki- illetve
Magyarországra betelepített egyéb országból elűzött magyarokat, házukba
kényszerből befogadó svábokat, azok után, hogy békével tűrték az otthonuk
parancsra történő megosztását, végül szintén kitelepítették. Anyám még
emlékszik rá, ahogyan mindenki sírva búcsúzkodott a faluban. A svábok azért,
mert el kellett szakadniuk a saját kezükkel épített otthonuktól, az
odatelepítettek meg azért, mert nagyon is át tudták érezni, milyen ez a
helyzet.
Hála a jó sorsomnak, én már ezeket a dolgokat csak elbeszélésekből ismerem.
Azon viszont sosem gondolkodtam, amit itt leírtál, hogy a mi gyerekeinknek
talán kötelességünk átadni a megtörtént családi eseményeket. Mert ha mi nem,
akkor ki fogja?
Na, de talán sok is ez a keserűségből. Nézzük azokat a dolgokat, amiket keserűség
nélkül is nézhetünk.
Hogy milyen ételeket, recepteket tanultunk egymástól. És ebben én is kicsit
részes vagyok.
Ahogy már emlegettem, a római egyes családom sváb vala.
Na, és ezt is talán már többször leírtam, rengeteg dolgot náluk tanulhattam
meg, a konyhát és a főzést illetően.
Ahogy leírtad a friss sertésmáj elkészítését, meg a szinte gőzölgően frissen
kiszelt nyaka hús sütését, hát újra csak eszembe jutnak azok a disznóvágások,
Lánycsókon, a volt apósoméknál.
Májgaluska! Hűű, ez is nagyon ízlett, és azóta sem ettem olyant, mióta már nem
tartozom hozzájuk.
Próbálkoztam emlékeim szerint elkészíteni, de valahogy sosem lett olyan, ahogy
annak idején a volt anyósom csinálta.
Tudom, hogy éles késsel kaparták pépesre a friss májat, és a nokedli tésztát ezzel
együtt kavarták össze, aztán nokedli szaggatóval, szaggatják a leszűrt
orjalevesbe.
Ja, őrölt bors és só voltak a fűszerei a májgaluskának.
A resztelt májat ma már, mint ezt is emlegettem párszor, csak baromfimájból
készítem. A só, bors mellett mindenképpen használom a majoránnát, és a
fokhagymát.
Én is jó szaftosan szeretem, és valahogy semmi mással, csak főtt, tört
krumplival. Meg hát idényhez igazítva, savanyúsággal, céklával, vagy friss
káposztasalátával.
A rizs főzését én is sokáig tanulgattam, mire elértem a nem ragacsos
végeredményt.
Nálam is az jön be, hogy zsiradékon alaposan meg kell pirítani. Most ne
botránkozzon meg senki, de ehhez én nem mosom meg a rizst. A mai kiszerelésben
kapható rizsek elég tiszták, nem tartom fontosnak a mosásukat. Ha hibás van
közte, hát istenem, nem akad el a torkunkon. Egyébként sem látom közte a
hibásakat, mi a fenének játszanám a Hamupipőkét.
Na szóval, jól megpirítani, és kb. annyi vízzel felönteni, ahogyan leírtad.
Ettől kezdve már nem nagyon lehet elbaltázni. Meg szoktam kóstolni, olyan tíz
perc után. Ha még ropog a fogam alatt, és túl száraz, akkor elfér rajta még egy
kevés víz. Aztán fedőt rá, és lekapcs.
Pussz!
Anna
.......................................
Szia Vendi!
3 kedvenc írást emelnék ki a mostani
magazinból, Anna néni történetét, a
gyógynövény rovatot és Anada története is nagyon érdekes volt számomra.
A versek nagyon szomorúak voltak
bízom benne, hogy a következő számban
lesznek vidámabbak is.
Szép estét kívánok neked!
Üdv: Ildikó
........................................
Szia Vendi!
Csak egy vers....és néhány
köszönő szó!
Olyan, mintha régóta ismernélek.
Azért érzem ezt, mert természetes vagy, s ebben a mai világban annyi a
mesterkéltség, hogy alig talál az ember olyat, akit ne anyagi érdek vezérelne.
Te igazán most találtál rá
önmagadra, mert ez az újság sok jó embert hozott az életedbe, akik szeretnek, s
akikért Te is sokat teszel.
Van egy hölgy, gimnáziumban tanít
magyarnyelv-és irodalmat, de börtönben is tanít. Fantasztikus személyiség,
elkötelezett igazi pedagógus, aki rajongásig szereti a munkáját. Vele készítek
egy interjút, szeretném, ha ezt leközölnéd.
Íme az igért vers.
-------------------------------
Bognár Papp Irén: Véncsontok
A megöregedett lovak tiszteletére
Lehet, hogy szebb az ősz minálunk?
Az avar illatában megbotlik a
lábunk,
botorkálunk: én, s öreg lovacskám.
Bányászlovacska volt, vagy harci ló?
Fogai elvástak, nem életrevaló.
Péppel etetem, mert olyan esendő.
Süppedt hátunkra szemerkél az eső.
Lábai, mint a palacsinták,....
nekem sem lengnek már a hinták.
Fejem ráncos, az övé kalapács.
Bólintok bölcsen: az idő nagy
kovács....
- Zsémbes vagy, komisz, szófogadatlan!
Hiszen magam sem vagyok makulátlan.
- Nem bírod a hámot? Akárcsak én.
Ballagunk az erdő rejtekén...,
bádoglámpásom himbálja a szél.
A síkos fövenyen megcsúszik a lába,
magával ránt, lehuppanok a sárba.
(Ni csak, a véncsont ló kinevet!)
De menni kell tovább. Vén ló, vén
ember.
Hajunk ezüstje felcsillan a
csillagfényben,
és megszólal a csalogány az éjben.
- Hazaérünk, megpihenünk, ne félj!
Ha rosszat álmodik, álmában sír
szegény.
---------------------------------
Szeretettel kívánok minden jót
Neked!
Irénke
………………………………………..
A PIERIS INTERNETES IRODALMI PORTÁL
BEMUTATÁSA...
MEGKERESÉS
Kedves Tagtársunk!
A Pieris interaktív művészeti
portálnak szüksége lenne a segítségedre. Népszerűsíteni akarjuk a weboldalt, s
ezzel együtt a Te alkotásaidat is, amit feltöltöttél hozzánk. Ez azonban nem is
olyan egyszerű, mivel non-profit alapon működünk, és anyagi forrásaink
nincsenek az adott célra, így kénytelenek vagyunk támogatásként kérni a fizetős
hirdetéseket – jelenleg minimális sikerrel. Ezért kérlek Téged, hogy az alábbi
lehetőségek közül, amelyekkel tudod, támogasd a munkánkat:
1. Ha van bármilyen megbízható
kapcsolatod az alábbiaknál: kiadó, nyomda, galéria, művelődési ház, könyvtár,
rádió, nyomtatott sajtó, internetes sajtó – akkor kérlek, keress meg minket,
hogy kapcsolatod révén megbeszélhessük a másik féllel a legelőnyösebb
partnerséget! Mert vannak olyan terveink (többek között), mint könyvkiadás,
kiállítások szervezése.
2. Weboldaladra, blogodra helyezd el
a pieris.hu bannerei közül valamelyiket, amiket a következő linken érsz el: www.pieris.hu/partnereink#bannereink
3. Facebook oldaladon oszd meg a
következőt: www.pieris.hu/hirek/olvas/hir/108
4. Az oldalon a műveid alatt van a
megosztás gomb, onnan oszd meg az alkotásaidat!
5. Ha bármilyen más módon tudsz
segíteni, azt is szívesen vesszük, beszéljünk róla! Keress minket a www.pieris.hu/impresszum - ban
található elérhetőségek valamelyikén!
Köszönjük, ha hozzájárulsz oldalunk
népszerűsítéséhez!
Továbbá szerkesztőket keresünk!
Olyan önkénteseket keresünk csapatunkba, akik rendelkeznek alapszintű Word
ismeretekkel, és számítógépes alapismeretekkel.
Alapszintű HTML kódok ismerete előnyt jelent. Megbízható, a munkáját
felelősségteljesen végző személyek jelentkezését várjuk, akik napi szinten
aktívan jelen tudnak lenni a portálon.
Jelentkezni az impresszumban található e-mail címek valamelyikén lehet.
A Pieris.hu szerkesztősége nevében
üdvözlettel: Medve Dóra
Főszerkesztő-helyettes
...................................................
KÉRÉS AZ ADÓ EGY SZÁZALÉKÁNAK
FELAJÁNLÁSÁRA
Ne sajnáljon, hanem ha módjában áll
segítsen!
Vegyünk egy hétköznapi esetet; van
egy látássérült, aki még tud egyedül közlekedni. Elviszi a gyermeket az
óvodába, ahol a hirdetőfalon el kell olvasnia a frissen kiirt tudnivalókat. Az
oviból a boltba megy, ahol szintén szeretni megtudni a vásárolni kívánt
termékek árát. Aztán a boltból hazaérve kiüríti a postaládát, amiben nemcsak a
hirdetőújságok lapulnak, hanem bizony egy-két fontos hivatalos levél is.
Belegondolt-e már abba, hogy milyen érzés?
Vagy segítséget kér vagy előkotorja az otthon fellelhető segédeszközei
valamelyikét.
Ön ezeket mind megteheti önállóan, segítség nélkül.
Magam és sorstársaim nevében kérem segítse Egyesületünket.
Kérjük rendelkezzen adója 1 %-áról a Vakok és Gyengén látók Tolna Megyei
Egyesület Tagjai javára! Felajánlásával szebbé, biztonságosabbá teheti
életünket.
VAKOK ÉS GYENGÉNLÁTÓK TOLNA MEGYEI
EGYESÜLETE 7100
Szekszárd, Hunyadi u. 4.
Tel: 74/512-355
Bankszámlaszám:
71900065-10021983
ADÓ 1% a Tolna megyében élő vak és látássérült emberek javára!
Ön, Családtagjai, Ismerőse, Barátai
személyi jövedelemadója 1%-át felajánlhatja az egyesület részére. Az 1%
felajánlása nem kerül semmibe sem, de nagyon
sokat segít! A felajánlásokból befolyt összeget a következő célokra használjuk
fel: tanulmányi támogatás, segédeszköz támogatás (pl: szemüveglencse stb.),
számítógépek vásárlása, programok és kirándulások szervezése, ingyenesen
kölcsönözhető segédeszközök vásárlása pl: beszélő vérnyomásmérő és óra, nagyító
stb, vakvezető kutya ellátásához támogatás nyújtása stb. Segítsenek abban, hogy
eljuttatják adószámunkat dolgozó (adófizető) családtagjaik és ismerőseik
részére! Ha az egyesület minden tagja legalább egy családtagot vagy ismerőst be
tud vonni az 1% gyűjtésbe, akkor elegendő összeg állna rendelkezésünkre
az Önök segédeszköz támogatására is!
Adószámunk 18864858-1-17
Kérem segítsen, hogy a fenti hétköznapi esettel bármely látássérült meg tudjon
küzdeni az Egyesülettől és az Ön adójából nyújtott támogatásnak, segédeszköznek
köszönhetően.
Hálás köszönettel!
***************************
15. CERUZAVARÁZS
BEMUTATJUK...MÁTYÁS RITA FESTMÉNYEIT
Igen tisztelt, kedves Olvasók!
Mátyás Rita vagyok. Képeket festek,
és rajzolok. Specialitásom a szép virágok képbe formálása, festése.
Szeretek grafikát is rajzolni, főleg portrékat. Budapesten élek
Képeim megtekinthetők, és megvásárolhatók,
a Mátyás Rita facebook oldalán: https://www.facebook.com/tusimama,
és a Mátyás Rita rajzai,
festményei oldalon:
https://www.facebook.com/pages/Mátyás-Rita-rajzai-festményei/401113310045754?ref=bookmarks
Mindenkit szeretettel várok, akinek
felkeltettem az érdeklődését!
Szeretettel Mátyás Rita
Lila írisz
Kála
Árvácska
................................................
Nagy Vendel: CERUZA CSODA
Szalad a ceruza a papíron,
Valami előjön a vonalon
Apró ház, vagy kicsinyke tanya,
De sohasem laktanya.
A tanya előtt dió, vagy eperfa
Aprócska asztal alatta
S boroknak bíbor pohara.
Fut tovább a ceruza,
A bányász is látja,
Ki a mélyből
A grafitot kivájta..
Más lapokon barátod arca,
Majd saját portrédat mutatja
Puccos kalapban.
Mona Lisa mosolya..
Fényképnél élethűbb
E ceruza csoda,
A grafikus érzelmeit
RAJZOLTA ODA.
s MINT VALAMI TŰZ,
Vagy izzó parázs
Érzéki világok sora,
A ceruza varázsa.
2014.01.25
***************************
16. TERMÉSZETGYÓGYÁSZAT
SOPONYAI MIHÁLY ROVATA: A SZÓDABIKARBÓNA
Nehéz elképzelni olyan háztartási
terméket, amit több célra lehetne felhasználni, mint a szódabikarbónát.
Amellett, hogy eltávolítja a házban megbújó kellemetlen szagokat, a
süteményeket megemeli a sütőben, segíti tisztára mosni a koszos edényeket, ez a
termék még számos gyógyászati célra is felhasználható.
Ha kicsit jobban megismerjük a szódabikarbóna (nátrium-hidrogén-karbonát) kémiáját, akkor megértjük, hogy miért is használhatjuk a konyhában és a gyógyászatban is. A nátrium-hidrogénkarbonát enyhén lúgos, vízben jól oldódó só. Bikarbonát-ionból (HCO3-), és nátrium-ionból (Na+) áll. A savakat semlegesíti, és közben szén-dioxid szabadul fel. A szódagyártás és más vegyipari folyamatok mellékterméke. A környezetre ártalmatlan, sokoldalúan használható. Amit a gyógyszer gyártók nem mondanak el! A rák ellen használható szódabikarbónás kezelésnek, szemben a hagyományos orvosi terápiákkal, semmilyen mellékhatása nincs. Szájon át adagolva egy hétig két kávéskanál szódabikarbóna egy pohár vízben feloldva is segíthet. Ezzel párhuzamosan naponta ötszázalékos szódabikarbónás fürdést valamint naponta három-hat alkalommal 5 százalékos szódabikarbonátos beöntést javasolt a daganatos betegeknek. Tullio Simoncini professzor szerint a szervezet méregtelenítése, gyors lúgosítása, a magas NaHCO3-koncentráció révén a gombák elhalnak, és az immunrendszerünk megerősödik. Lúgosításhoz: Egy hónapon keresztül minden reggel éhgyomorra fogyassz el egy pohár, forró vizet egy kis teáskanál szódabikarbónával, mégpedig olyan forrón és gyorsan, amilyen gyorsan csak tudod. (A szódabikarbonát 2 evőkanál hideg vízben oldd fel, majd utána öntsd rá a forró vizet.) Tíz perc elteltével igyál egy pohár hideg, lehetőleg tisztított vizet, amelyhez csepegtess 10-12 csepp frissen facsart citromlevet. Utána 30 percig ne egyél! Ha egy hónapon keresztül betartod a kúrát, már egy hét után könnyebbnek és vidámabbnak érezheted magad, mert a savak közömbösítése és kiválasztása teljes gőzzel megindul a szervezetedben. Rovarcsípésre: A szódabikarbóna enyhíti a rovarcsípések tüneteit, mint a viszketés, a bőrpír és a fájdalom. Keverjünk össze 3 teáskanál szódabikarbónát, egy teáskanál vízzel és a masszával többször dörzsöljük be a csípéseket. Gyomorégésre: A gyomorégésre is kiválóan alkalmas a szódabikarbóna. A gyomorégést a gyomorban levő sav túltengése okozza, így a gyomorsav a nyelőcsőbe is kerülhet. A nátrium-hidrogén-karbonát azonban képes semlegesíteni a gyomorsavat. A megfelelő adag a felnőttek esetében fél teáskanálnyi, amit egy pohár hideg vízben feloldva kell elfogyasztani. Ezt az adagot két óránként megismételhetjük. Fürdővízbe: A teljes test méregtelenítése és fertőtlenítése szódabikarbonátos fürdővel is lehetséges (kb. 25-30 perces fürdési idővel), amikor a fürdővízbe 3 evőkanál szódabikarbónát is keverünk, de külön csak lábfürdő is készíthető, a lábfürdő után pedig lehetőleg gyapjú zokniban is aludjunk. A szódabikarbonátos lábfürdő gombásodás és fokozott lábizzadás ellen is véd, illetve kezel. Kiváló kéztisztító hatás érhető el a szódabikarbónával, mely a köröm fehérítéséhez is megfelelő (áztassuk 1-2 evőkanál szódabikarbóna-vizes oldatban a körmöket a körömápolás előtt). Fürdővízhez adva a napégett bőr fájdalmát jelentősen csökkenti. Néhány házi praktika a szódabikarbónával: - A teljes test méregtelenítése és fertőtlenítése szódabikarbonátos fürdővel is lehetséges (kb. -25-30 perces fürdési idővel), amikor a fürdővízbe 3 evőkanál szódabikarbónát is keverünk, de külön csak lábfürdő is készíthető, a lábfürdő után pedig lehetőleg gyapjú zokniban is aludjunk. A szódabikarbonátos lábfürdő gombásodás és fokozott lábizzadás ellen is véd, illetve kezel. Kiváló kéztisztító hatás érhető el a szódabikarbónával, mely a köröm fehérítéséhez is megfelelő (áztassuk 1-2 evőkanál szódabikarbóna-vizes oldatban a körmöket a körömápolás előtt). Fürdővízhez adva a napégett bőr fájdalmát jelentősen csökkenti. - Tisztítja a kezet. Nedvesítsük be a kezünket, és enyhén dörzsöljük be szódabikarbónával, mintha csak beszappanoznánk: meglepődve tapasztalhatjuk, hogy kezünk bőre tiszta és lágy lesz tőle. Ha pedig fehéríteni szeretnénk a körmeinket, körömápolás előtt áztassuk be egy tál langyos vízbe, melyhez három evőkanál szódabikarbónát adtunk. - Megőrzik élénk színüket zöldségek, ha főzéskor kevés szódabikarbónát is szórunk a vízébe. Keményebb és tartósabb marad a tejszínhab, ha felverés előtt egy csipetnyi szódabikarbónát teszünk bele. - Mosatlan gyümölcsöt soha ne fogyasszunk. Tiszta víz helyett azonban javasolt 1-2 evőkanál szódabikarbónát és egy liter víz keverékét használni a mosáshoz. - A sütemények összeállításánál fele sütőport és fele mennyiség szódabikarbónát használjon, szép egyenletes lesz a tészta. - Ha hajmosás előtt egy maréknyi szódabikarbónát dörzsölünk a száraz fejbőrbe, megszabadít a korpától. - Ha nehezen fő meg a marhahús, tegyen a vízbe egy késhegyi szódabikarbónát. Más húsra is érvényes ez az eljárás. - Ha kemény a víz, szórjunk fürdővizünkbe 10 deka szódabikarbónát, mert annak vízlágyító hatása van. - Leégett étel maradványait eltüntethetjük, ha az edényben kevés vízbe kevert szódabikarbónát forralunk. Ha kihűlt, könnyen kitisztíthatjuk a lábast. - A csempére tapadt makacs szennyeződéseket nedves rongyra szórt szódabikarbónával dörzsölhetjük le. - A WC-kagylóba szórjon szódabikarbónát, majd mossuk ki kefével. Két púpozott kiskanál szódabikarbónából és egy kiskanál citromléből vagy vízből készítsünk sima pépet. Ezzel mossunk fogad, majd hideg vízzel öblögessünk. Fehéríti a fogzománcot. - Noha szagtalan, a szódabikarbóna egyik jó tulajdonsága, hogy képes elnyelni a legzavaróbb illatokat is, mert semlegesíti a baktériumok okozta savas anyagokat. Hasznos a hűtőben, a beépített szekrényben vagy akár megszokott dezodorunk helyett is. Egy kevés port bedörzsölünk a hónaljunkba vagy a lábfejünkbe, és máris elfelejthetjük az izzadságszagot. Beszórhatjuk a cipőnkbe is, majd hagyjuk állni benne egész éjszaka: nemcsak, hogy szagtalanítja a lábbelit, de megakadályozza a későbbi lábgombásodást is.
Soponyai Mihály
17. SZERKESZTŐI ÜZENETEK
Kedves
olvasó!
Ön a Megszólalok Művészeti Magazin legújabb számát olvassa. Jelentkezését, hozzászólását a következő elérhetőségekre várjuk. Postacím: MMM szerkesztősége 7100 Szekszárd József Attila u. 3 Telefon: 06 30 550 51 06 8-tól 20- ig. e-mail: nagy.vendi54@gmail.com
Levelek,
írások fogadása
skype
címem nagy.vendi54
Új
email címem: nagy.vendi54@gmail.com - magazinok
küldése
…………………………………………………………..........................…
Továbbá
tájékoztatjuk olvasóinkat, hogy a Művészeti Magazint teljes tartalmát feltettük
a Netre. Ez az új megjelenési forma a látók
számára
készült, amely formázott betűket, színeket és képeket is tartalmaz. Ennek
elérhetősége a következő linken lehetséges:
http://megszolalok.blogspot.hu/
Az eddig megjelent újságokat két évig visszamenőleg is elérhetővé tettük a fenti blogoldalon!
………………………………………………………………………...……
A
lap ingyenes, kérje a szerkesztőtől. Írásaink tartalmáért az adott írás
szerzője felelős.
Köszönjük
a külső munkatársak közreműködését.
A
szerzői jogokat fenntartjuk.
Kérjük
jelezze, ha megkapta, vagy azt is, ha nem kapta meg az újságot. Ha elmenti,
megmenti, bármikor előveheti.
Van
olyan olvasó, aki kinyomtatta több oldalra a szöveget, és összekapcsozva,
lapozható olvasmányt kapott. Így sem rossz!
Az oldal akadálymentes, olvasó programmal a vakok is elolvashatják.
Az
esetleges sajtóhubákért elnézést kérünk.
Írott
műveim megtekintése:
AZ
ÖSSZES ELÉRHETŐSÉGEM..
gmail:
nagy.vendi54@gmail.com
skype:nagy.vendi54
megszólalok müvészeti magazin
http://megszolalok.blogspot.hu/ www.megszolalok.blogspot.hu/
weboldal:
facebook:
csak beírod a facebook keresőbe mindhármat külön- külön és meg is találtad az
oldalaimat.
megszolaloknagyvendel
nagyvendelírásai
megszolalokművészetimagazinszerkesztőnagyvendel
Könyvtár:
E.
könyvek a MEK- en (magyar elektronikus könyvtár)
..................................................
Ez
a verses oldalam címe... www.pieris.hu
http://www.pieris.hu/szerzo/nagyvendel
...................................................
KÜLFÖLDI
ELÉRHETŐSÉGEK..
www.canadahun.com irodalom fórum
________________________________________________
Az
Amerikai Egyesült Államok beli egyik link, ahol elérhetik magazinunkat.
A
link: minnesotahungarians.com
....................................................
Kedves
olvasóink!
Néhány
operatív információt kell megosztani Önökkel. Sokan jelezték, hogy a színes
magazin blogoldalán mindig csak a legújabban feltett újság jelenik meg, pedig a
régebbieket is szeretnék olvasni. Ennek semmi akadálya nincs, ugyanis ugyanazon
az oldalon elérhető az összes többi is!
A
megoldás a következő: a képernyő jobb felső részén látható a
"Blogarchívum" felírat. Ez alatt különböző dátumok és hónapok vannak,
amelyek mellett láthatók kis fekete háromszögek.
Ezek
tartalmazzák a régebbi számokat. A háromszögekre kattintva "legördülnek"
azok az újságok, amelyeket abban a hónapban tettünk fel. Most már csak ki kell
választani kattintással a kívánt újságpéldányt. A háromszögre újból rákattintva
bezáródik az az év, vagy hónap, s újabb újságot lehet kiválasztani olvasásra!
Még
egy nagyon fontos információ! Mivel a memóriaterületünk véges, ezért
takarékossági szempontból összevontuk azokat az újságokat, amelyek azonos
hónapban jelentek meg. Általában kettő számot jelent egy hónapban, ezért
ezeket egy blogba vontuk össze. Az összevonással még nem végeztünk, egyenlőre
csak a januárban és februárban íródottak kerültek egy blogba. Az összevonást
folyamatosan végezzük...A blogon belül két újságot vastag piros csíkkal
választottuk el! Így valahogy:
......................................................
A színes Magazin szerkesztője kéri a szerzőtársakat, hogy frissitsék fel a szerkesztőségben levő fényképeiket, illetve ha még nincs, akkor pótolják. Tehát amennyiben lehet, akkor újabban készült képeket juttassanak el hozzám! Tudják: "...varietas delectat...", azaz a változatosság gyönyörködtet!
E-mail címem: veghelyo@t-online.hu
Kézcsókom a Hölgyeknek, üdv az Uraknak: Véghelyi József szerkesztő - látványtervező.
..........................................................
VÉGE-ENDE-KONYEC-FIN-END-FINÍTÓ
...............................................
megszólalok 502
|